Aspen. 261 
anfördt, icke ernått en större längd än 20—25 mill. Den fån- 
gas med fina notar, löjegarn m. m. Dess hufvudsakliga bety- 
delse för fisket hos oss är dess användning dels såsom föda åt 
roffiskar och dels såsom agn vid fångst af diverse fiskar af 
nämnda slag. I Frankrike använder man stundom fjällens silf- 
verglänsande ytterhudsbeläggning till förfärdigandet af oäkta 
perlor. Ett kilogram löjfjäll betalas med 24 francs, men der- 
till åtgå 8,000 fiskar. 
2. Aspius rapax (Lesze).!) 
Aspen. 
Munnen temligen stor, med bakre änden af öfverkäksbenet 
under ögats midt. Ryggfenan börjar öfver slutet af bukfe- 
nornas fästen. Fjällen icke lätt affallande, bildande mellan 
rygg- och bukfenorna å hvardera kroppssidan 17—19/, långs- 
gående rader, och sidoliniens fjäll 62—66.2) Ögats längd- 
diameter innehålles omkr. 4Y/, till 8Y/, gånger i hufvudets 
längd. Af svalgtänderna, hvilkas krona har hakeformig spets, 
men icke i yttre kanten är krenulerad eller tandad, sitta 3 i 
den yttre och 5 i den inre raden. ; 
” RESER 6—17T; Pri. 18;0bf OF Stjfr4=6- 19 
+5I—6. 
Cyprinus mazxilla inferiore longiore etc., ARTEDI: Genera Piscium, pag. 6. 
— 1738. 
» Aspius, LINNÉ: Fauna Svecica, ed. II:da, pag. 129. — 1761. 
» rapax, LESKE: Ichthyologie lipsiensis specimen, pag. 56. — 
1774. 
> ASPVUS, A. J. RET2IUs: Faune Svecice, Pars I:ma, pag. 359. — 
1800. 
» FrApax, PALLAS: Zoographia Rosso-Asiatica, vol. III, pag. 311. 
oo o— 1831. 
» Aspius, <S. NILsSoN: Prodromus Ichthyologie Scandinavice, pag. 
28. — 1832. 
1) Denna art anses i allmänhet såsom typen för slägtet Aspius. 
2) R. COLLETT har hos ett par mindre exemplar funnit 69—70 fjäll 
i sidolinien. 
