268 Slägtet Aspius. 
rödaktiga emot spetsarne. Analfenan har samme färg som buk- 
fenorna, men är något mera gråaktig vid främre delen af dess 
bas. Hanen företer under "lektiden ungefär samme färg som 
honan, men den utmärker sig då genom små uppstående half- 
sferiska korn på främre delen af ryggen, på underkäksgrenarne, 
på kinderna och gällocken. På fjällen på ryggen sitta dessa 
korn på deras bakre kant, och de finnas äfver på stjertens fjäll, 
och på inre sidan af bröstfenornas strålar. Under hösten i Ok- 
tober hafva vi hos äldre exemplar funnit färgen något, ehuru 
ej mycket afvikande från vårdrägtens. Hufvudet ofvan och ryg- 
gen midt åt olivgrönaktiga. Sidorna af ryggen silfvergrå, med 
grön skiftning, och de samma af hufvudet gulgrönaktiga, med 
messingsglans. Kroppssidorna silfvergrå eller nästan silfver- 
hvita, med obetydlig messingsglans. Buksidan hvitaktig, med 
rödbrunaktig anstrykning, och undra sidan af hufvudet nästan 
rent hvit. Iris silfverhvit, med svag messingsglans och mörk 
punktering. Ryggfenan mörkt rödbrunaktig eller ock gråröd-' 
aktig, med svartblå skuggning, i synnerhet emot spetsen. Anal-, 
stjert-, bröst- och bukfenorna rödbruna (bukfenorna stundom till 
större delen köttröda), med svartblå spetsar. De yngre ha i 
allmänhet något ljusare färger, med kroppssidorna mera silfver- 
hvita och de nedra fenorna blekt gulbrunaktiga. Hos helt unga 
exemplar hafva vi funnit färgen i det närmaste lik den hos 
löjan. Hos en stor hane från Emån, tagen under vintern i 
början af Februari, hafva vi funnit färgen mycket mörkare än 
a exemplar från Mälaren: Hufvudet ofvan och framryggen svart- 
grå, och den bakre delen af ryggen mörkt gråaktig, hvilken 
färg på kroppssidorna öfvergick 1 silfvergrå, med mörkt punk- 
terade frie fjällkanter. Buksidan ljusare, eller gulaktigt silfver- 
grå. Iris silfverhvit, med svag messingsglans. Alla fenorna 
ovanligt mörka och svartaktiga, nemligen emot spetsarne svarta 
och de vertikala vid basen svartgrå; bröst- och bukfenorna vid 
basen ljusgrå, de senare med svag köttfärgad anstrykning. 
Det fasta kraniet, jemfördt med idens, företer från dennes 
några afvikelser, som stå i harmoni med de yttre skiljaktighe- 
terna i hufvudets form. Det är af en mera långsträckt och 
framtill nedtryckt form och har något starkare utbildade ut- 
skott och kammar. Dess bredd öfver de utstående utskotten å 
ossa sphenotica innehålles mera än 2:ne ggr i afståndet mellan 
främre änden af plogbenet och bakre kanten af basilarbenet, 
