Braxen. ; 281 
knottror i början hvita och blifva sedermera bernstensgula. — 
Sidolinien är fullständig, men med smala slemporer. Den sänker 
sig framtill till något framom ryggfenan, och går derefter rät 
till stjertfenan, och är vid dennas bas något närmare den undre 
än den öfre kanten af stjerten. Den har 49 till 57 (vanligen 
30—-56) fjäll. — Färgen är underkastad vexlingar, beroende 
hufvudsakligen på åldern, men äfven på lokala förhållanden. 
På våren, i April, hafva vi antecknat följande färg hos en äldre 
hona: Hufvudet ofvan midt åt gråblåaktigt, och ryggen midt 
åt grågrön och på sidorna silfvergrå, med i messingsgult stö- 
tande glans. Hufvudets sidor silfvergrå, dels med messingsgul 
glans och dels med mörkgrön skuggning, i synnerhet på locken 
och upptill. Gällockens kanter mer eller mindre röde. Kropps- 
sidorna äfvensom sidorna af buken och af stjerten ofvan anal- 
fenan silfvergrå, med i viss belysning särdeles märkbar mes- 
singsglans, som företrädesvis har sitt säte framtill å fjällens 
blottade delar, då deremot deras bakre kanter äro mera glän- 
sande silfverhvite. Hufvudets sidor och kroppssidorna hafva en 
temligen tät svartaktig punktering och de senare svartaktiga 
radiära streck å fjällen. Buksidan hvit, här och der med-röd- 
aktig anstrykning och med någon silfverglans. Ryggfenan 
mörkt blågrön i främre kanten och vid spetsen och för öfrigt 
ljusare gråblåaktig, med stark mörkröd anstrykning. Stjert- 
och analfenorna ha ungef. samme färg som ryggfenan, och äro 
inuti och emot basen mörkt grårödaktiga och vid spetsarne och 
kanterne bredt svartblå. Bröstfenorna gråröda, med spetsarne 
och yttre kanterne mörkt gråaktige. Bukfenorna från spetsarne 
inåt till öfver hälften af längden och i yttre kanterne svartblå, 
och för öfrigt gråröda!). TIris silfverhvit, med blekt messings- 
gul anstrykning, med en lifligare messingsgul ring närmast pu- 
pillen> och med skuggning af svartgrön punktering, som är tä- 
tast upptill. Stundom har hufvudet ofvan samme färg, som 
ryggen, och båda äro ljusare, grågulaktiga, och stundom äro de 
olivgröna, och stundom äro kroppssidorna något dunklare och 
med starkare messingsgul glans, och stundom saknas den röd- 
aktige anstrykningen på buken och den mörkröde eller gråröde 
1) Den röde färgen å fenorna och buken torde dock i de flesta fall 
icke tillhöra den lefvande fisken, utan uppkomma efter döden genom exsu- 
dat af blod. 
