200 Slägtet Abramis. 
ett hudutslag på de frie delarne af fjällen mellan den bakre 
halfvan af analfenan och sidolinien, bestående af tätt intill 
hvarandra sittande och mycket små och mjuke ytterhudsknölar, 
som då på detta ställe bilda ett aflångt något ruggigt och 
smutsigt hvitt eller gråhvitt och vanligen mycket slemmigt 
fält. En del dylike knölar förefinnas då ofta hos honom på 
den inre eller bakre sidan af de större strålarne i bröstfenorna"). 
— Sidolinien sänker sig i början något nedåt och går derefter 
rät bakåt, å midten af längden något närmare den undre än 
öfre kroppsprofilen, men å stjerten ungefär långs dess midt. 
Den har 67 till 73 (vanligen 69—70 fjäll. — Färgen är nå- 
oot, men ej synnerligen mycket vexlande. Den är något ljusare 
hos de yngre än hos de äldre. Hos en äldre romstinn hona 
hafva vi i den senare delen af April antecknat följande färg: 
På öfra sidan af hufvudet och på ryggen grågrön, den förra 
och främre delen af den senare med en och annan svartgrå 
molnfläck, som dock stundom hos andra exemplar saknades. 
Hufvudets sidor nedtill silfverhvita och upptill skuggade af 
svartgrönt. Gällocken nästan rent silfverhvita. Kroppssidorna 
ända upp emot ryggen ljust silfvergrå, derigenom att fjällen, 
som vid de bakre frie kanterne äro silfverhvita, framtill äro 
punkterade med svart färg. Undra sidan af hufvudet och buken 
hvita, med: svag silfverglans. Iris undertill nästan rent silf- 
verhvit, och på den öfre halfdelen messingsgul, med skuggning 
af svartgrön punktering. Rygg- och stjerttenorna grågröna, 
den förra med framkanten och spetsen, och den senare vid spet- 
sen och öfre och undre kanterne svartblå samt med några röda 
strålformigt stälda streck vid basen. Analfenan för det mesta 
svartgrå eller svartaktig, och vid basen ljusare gråaktig. Bröst- 
och bukfenorna vid spetsen svartgrå och emot basen blekt grå- 
rödaktiga. Hos en mjölkestinn hane funno vi vid samma tillfälle 
färgen i det närmaste lik den hos honan, men kroppssidorna 
voro något ljusare och nästan rent silfverhvita. Hos en annan 
hane funno vi kroppssidorna silfvergrå, med mycket svag mes- 
singsgul glans. Stundom äro hufvudets sidor nedtill något 
skiftande i messingsgult. 
1) Detta yttre kännemärke för hanen är enligt Skand. Fauna först 
anmärkt af framl. Baron N. GYLLENSTJERNA. 
