Faren, 301 
Det fasta kraniet så väl som skelettet för öfrigt är i det 
allra närmaste öfverensstämmande med dem hos braxen. Det 
förra har basilarbenets hypapophysialutskott svagare och med 
dess bakre del rigtad nästan rätt bakåt, och den ränna långs 
undra sidan af basilarbenet, i hvilken den bakre änden af pa- 
rasphenoidbenet är till en del insänkt, är grundare än hos braxen. 
Den bakre kanten at o. epoticum är tvär och företer icke något 
bakåt utstående utskott, såsom hos denne. Kvraniets främre ände 
är jemförelsevis något bredare, och dess bredd öfver sidosilbenen 
innehålles icke 3:ne ggr 1 kraniets längd till bakre spetsen af 
öfra nackbenets hoptryckta bakåt rigtade utskott. Örfra silbenet 
är bredare, och dess och ploghenets urbugtning i främre kanten 
är vidare och grundare än hos braxen. Kotornas antal hafva 
vi funnit vara 47 till 48, hvaraf 19 äro bålkotor"!). 
, Såsom i Skandinavisk Fauna anmärkes, har denna art en 
ganska inskränkt geografisk utbredning hos oss, och är näst 
skärbraxen att betrakta såsom den af karpfiskarne inom Sverige 
jemförelsevis mest sparsamt förekommande, ehuru den på ett 
och annat ställe kan vara talrik. Den tillhör företrädesvis Mä- 
laren, 1 hvilken sjö den är vida utbredd och förekommer både 
i trakten af Stockholm, i de vestre delarne af den samme och 
1 dess nordligaste fjärd, Ekolen, på hvilka tvenne senare ställen 
den under hela den blidare årstiden, ehuru i synnerhet under 
våren, fångas i ganska betydlig mängd. Då den enligt C. J. 
SUNDEVALL?) blott någon gang erhålles i Stockholms skärgård, 
men oftare fås 1 Mälaren i trakten af Stockholm, är det an- 
tagligt, att den icke från hafvet uppgår i Mälaren, utan tvärtom 
från denne förirrar sig ut till det förra, i synnerhet som C. U. 
Exrström icke anträffat den i Södermanlands skärgård. Från 
Mälaren uppgår den i en del större strömmar, som utfalla i 
den. Så t. ex. i Fyrisån nära Upsala. Då denne lokal, under 
benämningen Salaån hos Arteor, anföres af honom och Linné 
för den art, som de beskrifva under den Svenska benämningen 
Wimba, och den senare författaren under den latinska benäm- 
ningen Cyprinus Vimba, så synes det vara sannolikt, att de 
på grund af detta namns likhet med det för den här i fråga 
varande arten i trakten af Upsala allmänt brukliga namnet 
1) SEELEY uppgifver 22 bålkotor. 
2) Stockholms läns K. Hush:s-sällskavs Handl. 6:te häft, p. 81—82, 
