Skärbraxen. 329 
bröstfenorna hafva varit gulröda emot basen och grå vid spet- 
sarne, bukfenorna helt och hållet gulaktiga eller gulröda, och 
analfenan grå vid undre kanten och gulaktig vid basen. 
Såsom redan ofvan blifvit antydt, har denna art blott en 
enda gång blifvit tillvaratagen inom Sverige, då ett exemplar 
af den under LissÉs Skånska resa år 1749 vid hans vistelse i 
Christianstad d. 22 Maj af Borgmästaren ScHurtEn derstädes till 
honom blef öfverlemnadt, med uppgift, att den vid den tiden 
på året skulle bruka fångas i Helgeå der i trakten, men att 
det då var så långt lidet på dess fångsttid, att den började 
försvinna. Ehuru LinsÉ derjemte anför, att fisken är mycket 
sällsynt, tyckas de nämnda uppgifterna antyda, att denne fisk 
på den tiden haft en normal förekomst i Helgeå under våren. 
Detta är så mycket mera anmärkningsvärdt, som någon sådan 
förekomst sedermera icke blifvit iakttagen, och A. J. ReErzius 
(anf. st.) om den icke haft några andra uppgifter att meddela 
än dem, som han hemtat hos Linsk. Lektor L. J. WAHLSTEDT 
i Christianstad har benäget meddelat oss, att han, oaktadt fli- 
tigt efterforskande, aldrig lyckats öfverkomma den eller erfara 
något om dess förekomst der 1 trakten. Möjligen kan dess för- 
svinnande från Helgeå, om den der under äldre tid haft en 
normal förekomst, tillskrifvas den omständigheten, att denna å, 
då den s. k. ”Yngsjö Grop” i slutet af förra eller i början af 
detta seklet gräfdes, erhöll ett annat utlopp i hafvet. Det är 
emellertid ock möjligt, att det med det af LinsE erhållna exem- 
plaret är samma förhållande som med de ofvan nämnda båda 
exemplaren af Abramis ballerus i Christianstads läroverks mu- 
seum, nemligen att det måste betraktas såsom en tillfällig gäst 
i Helgeå, dit förirrad från Östersjöns södra eller sydöstra kust- 
trakter. — I Norge är denne fisk icke iakttagen och ej heller 
i Danmark. Enligt Finlands Fiskar, hvarest utförliga och nog- 
granna uppgifter om dess förekomst meddelas, är den inom Fin- 
land känd under namnet Miekkakala, och förekommer der för- 
nämligast i sjön Ladoga, der den har sin nordligaste gräns vid 
Sordavala och Impilaks, samt förekommer i icke obetydligt 
antal utanför Sakkola socken. Äfven skall den der förekomma 
i floden Vuoksens nedra lopp. Den förekommer äfven, ehuru 
mycket sällan, vid Finska Vikens östra kust, hvarifrån den 
torgföres till Wiborg. Inom Ryssland är den vida utbredd, 
