350 Slägtet Cobitis. 
samt sträcker sig blott något bakom bröstfenans fäste och knap- 
past någonsin till denna fenas spets, då den lägges tillbaka. — 
Färgen” företer äfven hos denna art en del vexlingar, och är 
på de öfre kroppsdelarne stundom något mörkare, med större 
och mera sammanlöpande mörke fläckar, samt stundom ljusare, 
med mindre och mera åtskilde dylike. Hos ett större, lefvande, 
i Maj fångadt exemplar hafva vi antecknat följande färg: Huf- 
vudet ofvan och på sidorna med en temligen fin och gles svart- 
aktig marmorering på en ljust grågul botten, som dock på gäl- 
locken är glänsande gulgrön. Ett svartgrått band från nos- 
spetsen till hvartdera ögat. Iris guldgul. Ryggen midt åt 
med en gråaktig marmorering på en ljust grågul botten. Långs 
hvardera sidan af ryggen ett band af sammanlöpande svartaktige 
fläckar, under detta en svartaktig marmorering på en gulhvit 
botten, och under denna långs midten af kroppssidan en rad 
af större, svartaktige, föga sammanlöpande eller ock åtskilde 
svartaktige fläckar, och en dylik fläck vid öfre delen af stjert- 
fenans rot. Gälnäset ljust köttfärgadt, men undra sidan af 
hufvudet och buksidan samt nedre delarne af kroppssidorna hvita. 
Rygg- och stjertfenornas strålar med gulaktig metallglans och 
med mörke fläckar, som bilda tvärband, och deras hinnor något 
genomsigtiga. Bröst-, buk- och analfenornas strålar med silf- 
verglans och deras hinnor klara och starkt genomsigtiga, och 
bröst- och analfenorna, i synnerhet de förra, med någre svart- 
" aktige fläckar, eller svartaktig punktering på en del af strålarne. 
Vi hafva redan ofvan (sid. 333) antydt, att mellan denna 
och föregående art förefinnas betydliga skiljaktigheter uti huf- 
vudets benbyggnad. Nissögats fasta kranie är jemförelsevis nå- 
got mindre, och har icke den nedtryckte form, som grönlingens: 
dess bakre del (hjernskålen) är trindlagd, och dess främre del 
är hoptryckt. Basilarbenet har äfven här ett litet hypapophy- 
sialutskott, men detta är baktill deladt i 2:ne spetsar.  Nack- 
hålet är, liksom hos grönlingen, mycket stort, men på sidorna 
af detta är, liksom hos karparne, å hvartdera sidonackbenet ett 
stort hål, ehuru vi mellan hörselorganen och simblåsan icke 
kunnat finna några benkedjor, som passera genom dessa hål. 
Ett litet o. opisthoticum, mellan bakre änden af o. pteroticum 
och sidonackbenet, synes förefinnas. WNidokanten af o. pteroti- 
cum är icke utstående eller tunn. Liksom hos grönlingen är 
0. prooticum framtill genom den här med alisphenoidbenet för- 
