Malen. SU 
erhålles, torde enligt hvad vi erfarit och enligt hvad som upp- 
gifves af CO. R. Sunpström vara Immeln och Hjelmaren. I den 
förre erhållas icke sällan mindre exemplar på långref, och vi 
hafva en gång för många år sedan på detta sätt fångat ett så- 
dant derstädes, hvarvid uppgafs, att den oftare erhölls der än i 
Ifösjön. Så vidt vi hittills erfarit, har den hos oss den nord- 
lige gränsen för sin geografiska utbredning i Mälaren. — En- 
ligt A. J. Mera (Vertebrata Fennica) har den inom Finland 
blott anträffats i Tavastland. Enligt A. Fepopersen!) lär den 
numera knappt förekomma inom Danmark, der den för längre 
tid sedan en gång tagits i en å vid Kjöge samt funnits i Sorö 
sjö. I Tyskland, der den har sin vestre gräns vid Rhein, är 
den vida utbredd i både stillastående och flytande vatten i så 
väl norra som mellersta och södra Tyskland, och unga exemplar 
skola enligt BrnseceeE vara särdeles talrika i Frische Haff, ehuru 
sådana, som äro öfver 1 meter långa, sällan erhållas. I Frank- 
rike förekommer den enligt Morrav endast i strömmen Doubs i 
östligaste delen af landet, och i England saknas den, ehuru den 
enligt Lrovp der skulle hafva blifvit inplanterad. I Schweitz 
förefinnes den i åtskillige sjöar, och i Österrike och Ungern är 
den icke sällsynt i Donau och en del andra floder äfvensom i 
insjöar. Enligt Parrzas och KessuerR är den i mellersta och 
södra Ryssland 'allmän i större floder och sjöar, och den förre 
uppgifver, att den är högst talrik i Kaspiska Hafvet och i de 
i det samma utfallande floderna, och den förekommer äfven i 
Svarta Hafvet, men saknas i Sibirien. 
Såsom äldre föredrager den djupt vatten på dyig botten, 
och håller sig under dagen dold under öfverhängande stränder 
(brinkar), trädrötter, sjunkna stockar, större stenar m. m. Så- 
som yngre träffas den på mindre djup, men dock företrädesvis 
å sådana ställen, der bottnen är dyig och hvarest vegetation 
och gömställen förefinnas. Den håller sig i allmänhet vid bott- 
nen och är trög och långsam i sina rörelser, men under stormig 
och ruskig väderlek visar den sig lifligare, och är då mera i 
rörelse. Den är mycket rofgirig, och då den har ett stort gap, 
kan den sluka ganska store fiskar och andra djur, såsom gäss, 
hundar, m. fl. och man har uppgifvit, att de större t. o. m. 
förgripit sig på menniskor. Vid Immeln hafva vi hört berät- 
1) Naturhist. Tidsskr. 3:dje Rekke, 12:te Bd. p. 81. 
