390 Slägtet Anguilla. 
Donau. Den saknas äfven i de inre delar af Asien, dit den icke 
kunnat uppvandra från hafvet, hvilket alltid är den källa, hvar- 
ifrån dess utbredning ursprungligen härleder sig. 
Hvad den vanlige ålens lefnadssätt beträffar, utmärker den 
sig i synnerhet -genom sin starkt utpreglade vandrings- eller 
migrationsdrift, som redan uppträder hos ynglet, då detta ännu 
är helt litet och outbildadt. Denna vandringsdrift, som synes 
vara ännu starkare än den hos laxarne, står 1 ett helt och hål- 
let omvändt förhållande till deras. Då laxarne vandra från de 
färska vattnen till hafvet, .för att der erhålla sin förnämsta 
näring och tillväxt, så vandra deremot ålarne från hafvet till 
de färska vattnen för samma ändamål, och då laxarne vandra 
från hafvet till de färska vattendragen, för att der fortplanta 
sig eller lägga sina ägg, hvilka dö i det salta vattnet, så van- 
dra ålarne från de färska vattnen ut till hafvet, för att der 
eller åtminstone i bräckt vatten lägga sina ägg, som fordra 
salt eller bräckt vatten för sin utveckling och kläckning. Till 
detta senare antagande har man blifvit föranledd derigenom, 
att man i de färska vattnen icke fått iakttaga annat ålyngel 
än det, som dit uppvandrat från hafvet, och om dylika vatten, 
som haft ett sådant samband med hafvet, att ålynglet dit 
kunnat uppgå, och till följd deraf haft rik tillgång på ål, ge- 
nom fördämningar och andra hinder förlorat detta samband, så 
har ålen i dem så småningom försvunnit, tills hindren undan- 
röjts. Hos oss hafva vi derjemte ett bevis för detta antagande 
deruti, att, såsom redan är anfördt, sjön Venern saknade ål 
tills slussarne vid Trollhättan blefvo inrättade och ålynglet så- 
ledes med deras tillhjelp kunde passera upp förbi der varande 
våttenfall. Då man således kan förmoda, att laxarne ursprung- 
ligen varit färskvattensfiskar, som sedermera i och för sin nä- 
ring ackommoderat sig för en periodisk vistelse i hafvet, kan 
man deremot förmoda, att vanlige ålen ursprungligen varit en 
hafsfisk, som i och för sin näring ackommoderat sig för vistel- 
sen 1 de färska vattnen!) Derjemte är det för vanlige ålen 
1) De exemplar af vanlige ålen, som ständigt äro bundne vid hafvet, 
lära icke ernå någon betydlig storlek. Så säger FABER (Fische Islands, p. 
61), att ålen vid Island sällan är mera än 1!/, fot lång, och ehuru han 
anför, att den der vandrar upp i träsken, är det dock ej troligt, att den 
der allmänt kan hafva sin tillvaro. 
