Vanlige Ålen. 395 
tager någon föda. Detta antydes äfven derigenom, att den full- 
mogne ålen enligt den allmänna meningen och de flestes iakt- 
tagelser åtminstone icke i någon mängd återgår till de färska 
vattnen från hafvet. OC. RoBin (Comptes Rendus, Fevrier 21, 
1881) har dock anfört en iakttagelse af honor, som i Januari 
och Februari månader togos i floden Adour i Frankrike 40 ki- 
lometer från hafvet, och då troligen uppgått från detta, eme- 
dan de hade ventrikeln uppfyld af Eumice sanguinea och af Doris. 
Den äldre, ehuru dels större och dels mindre ålens vandringar 
äro de, som allt sedan ARristoteLes' tid företrädesvis varit kända 
och ådragit sig uppmärksamhet, emedan det i synnerhet varit 
under dessa, som ålfiskena bedrifvits och fortfarande göra det, 
så väl i de färska vattnen som i hafvet. Man hade sig redan 
« från början bekant, att ålen under dessa vandringar i de färska 
vattendragen alltid går med strömmen och således utför dem, 
och alla fiskredskap för ål i dessa vatten äro stälda så, att de äro be- 
räknade på att fånga den, som kommer med strömmen. Å så- 
dana ställen, hvarest spakvatten eller mindre starkt forsande 
vatten förefinnes, kan man visserligen stundom få se ålar, som 
gå emot strömmen. Äfven är det stundom samma förhållande 
med den äldre ålen som med ynglet och ungålarne, nemligen 
att den icke vandrar, men dessa undantag, om än ganska tal- 
rika, upphäfva dock icke den allmänne regeln. Under den bli- 
dare årstiden i allmänhet och då vattenståndet i strömmar och 
sjöar är mer eller mindre högt, företager den visserligen delvis 
dessa utvandringar, men det är dock företrädesvis under mörka 
nätter under eftersommaren och hösten, i Augusti—Oktober, 
som den våndrar utför strömdragen. Enligt de i Skandinavisk 
Fauna och under senare tid af Intendenten R. LunpBeEre !) fram- 
stälda och väl utredda iakttagelserna, och äfven enligt hvad vi 
sjelfve erfarit, vandrar ålen i hafvet från norr åt söder vid 
våra östra hafskuster, från Bottniska Viken (sannolikt ända 
från dess nordligare trakter) till södra Skåne, vid hvilken se- 
nare kust den vandrar i vestlig rigtning, tills den kommer till 
södre delen af Öresund, hvarefter den inom detta sund fortsät- 
ter vandringen norr ut emot Kattegat. Denna sist nämnda 
1) Om ålfisket med s. k. hommor vid svenska Östersjökusten samt 
Öresund; K; Landtbruks-Akademiens Handlingar och Tidskrift för år 1881; 
— och Meddelanden rörande Sveriges Fiskerier, p. 60—63. — 1883. 
