Vanlige Ålen. SÅ 
kare äro hanarne derstädes, och detta bekräftas äfven af den af 
oss gjorda iakttagelsen, att hanarne äro talrike i trakten af 
Landskrona i norre delen af Öresund, hvarifrån vi nyligen i 
slutet af Oktober genom benäget biträde af vår syster, Dok- 
torinnan M. L. Turstruvr erhöllo 13 smärre ålar, af hvilka de 
11 voro hanar. Vid vår vestra kust äfvensom vid Norges ku- 
ster, der ålen i och för sin fortplantning icke har behof af att 
i hafvet företaga dylika långa vandringar, lära de enligt Lunp- 
BERG Också icke förekomma, ehuru den såsom vanligt derstädes 
vandrar utför strömmarne. Ålens vandring i Östersjön har en- 
ligt Skandinavisk Fauna varit känd ända sedan Kon. Carr XI:s 
tid, men den är utan tvifvel mycket äldre, och går sannolikt 
tillbaka till den tid, då Östersjön genom Öresund och Belterna 
erhöll samband med Kattegat, emedan ålen säkerligen på denna 
väg ursprungligen inkommit i Östersjön, då den icke är någon 
det östra Ishafvet tillhörande fisk, och således icke kan hafva 
inkommit derifrån. Det är således under en jemförelsevis så 
ny period, att den ännu icke hunnit att allmänt ackommodera 
sig för Östersjön i och för sin fortplantning, som den der in- 
kommit, och deraf förklaras dess långa vandringar derstädes för 
nämnda ändamål. Vi få tänka oss, att de nämnda sunden i 
början varit mer eller mindre smala strömdrag, genom hvilka 
ålen från Kattegat invandrat till Östersjön, som då någon tid 
efter det dess samband med Ishafvet upphört, nästan helt och 
hållet varit en färskvattenssjö, från hvilken de då i och för 
fortplantningen på vanligt sätt utvandrat till Kattegat. — I 
afseende på vanlige ålens lefnadssätt för öfrigt, är den, såsom 
bekant, en mycket seglifvad fisk, som på grund af sina respi- 
rationsorgans beskaffenhet mycket länge kan lefva ofvan vatt- 
net, och derför bland fuktigt gräs eller tång kan transporteras 
lång väg ett par tre dagar (såsom vi erfarit) utan att dö. Vin- 
tern tillbringar den i allmänhet i ett slags dvala, nedkrupen 
1—2 fot i den dyige bottnen i de vatten, der den vistas, men 
oaktadt den således ådagalägger känslighet för kölden, dödas 
den dock icke hastigt af denna. Fr. Dar anför en berättelse 
af en D:r Kirtranp, som hade erhållit en del till hälften stel- 
frusne och nästan som ispiggar styfve ålar, hvilka han lade i 
brunnsvatten i ett varmt rum, för att upptinas, och som en 
till två timmar derefter fingo lif igen och blefvo lika rörlige, 
som under den varmare årstiden. Att den icke är synnerligen 
