Hafsålen. 415 
är starkare urbugtad. O. basibranchiostegale är större än det 
hos vanlige ålen, och har den bakre delen längre, vid bakre 
änden något högre och der trubbig. — Kotornas antal är van- 
ligen 56 bålkotor och 98 stjertkotor, men stundom är de förras 
antal 55 eller 57 och de senares 97 till 100. 
Hafsålen är i allmänhet sällsynt hos oss, och förekommer 
här endast i hafvet vid våra vestra kuster, från Öresund till 
Norge, och det är vanligen blott tillfälligtvis som då och då 
något merendels äldre exemplar, som fastnat på backa eller 
långref, eller som krupit in i någon hummertina, blir fångadt. 
A. W. Macx antager, att under 30 år endast 20—30 exemplar 
fångats vid våra kuster. Den träffas hos oss merendels på tem- 
ligen betydligt djup: 25 till 50 famnars eller mera. Det ofvan 
omnämnda, vid Landskrona fångade exemplaret hade dock kom- 
mit upp på en sandbank. Huruvida den här ynglar, är icke 
kändt. Möjligtvis är den egentligen en främling vid våra ku- 
ster, som blott då och då förirrar sig hit från andra haf. En- 
ligt MöBivs & HrinckE har den en och annan gång anträffats 
i sydvestra Östersjön. Enligt A. J. Mera (Vertebr. Fennica) 
skall den någon gång hafva förirrat sig till kusten af Nyland 
i Finland. — Äfven vid kusterna af Norge är den enligt R. 
Corrett fåtalig, och fångas der oftast under hösten i Christia- 
niafjorden, hvarest för längre tid sedan en unge i det förkrympta 
utvecklingsstadium, som enligt ofvan erhållit benämningen Lepto- 
cephalus, blifvit fångad samt derefter tillvaratagen afframl. Profes- 
sor L. Esmarz. Enligt Corrertr sträcker sig dess utbredning vid 
Norges kuster icke längre upp emot Norden än till Trondhjems- 
fjorden. — För öfrigt har den en mycket vidsträckt geografisk 
utbredning, och förekommer i alla de haf, som omgifva meller- 
sta och södra Europas kuster, och i Medelhafvet, och dessutom 
i Atlantiske Oceanen vid Norra och Södra Amerikas kuster och 
vid S:t Helena, i Indiske Oceanen och i Indiske Arkipelagen, 
och i Stille Oceanen från Japan ned till Tasmanien, så att den 
förefinnes i nästan alla tempererade och varma haf. Dess tal- 
rikare förekomst vid mellersta och södra Europas kuster utvi- 
sar, att den icke egentligen är någon nordlig fisk, och förklarar 
dess fåtalighet i vår Skandinaviska nord. 
Hafsålen söker bergbotten eller sådana ställen, hvarest fin- 
nas sandiga fläckar, omgifna af klippor, bevuxna med tång, 
bland hvilken den döljer sig, och vid kusterna af England och 
