510 Hafsmusfiskar. 
Denna ordning innesluter blott en familj, nemligen 
Familjen CHIMAERIDA, Bonararte. 1840. 
(4 new Systematic Arrangement of Vertebrated Animals; Transact. 
of the Linnean Society of Lond. vol. XVIII, Part. 3, pag. 292. — 1840). 
Hafsmusfiskar. | 
Kroppsformen långsträckt och baktill tillspetsad, och krop- 
pen hos de äldre med naken hud, som är försedd med talrike 
slemkörtlar. Nosen framskjutande, och munnen belägen under 
den samme samt å käkarne beväpnad med hårda, refflade 
tandskifvor, som till antalet äro 4 i öfverkäken och 2 i den 
undre d:o. Spruthål saknas. RByggfenan delad i 2 eller 3 
fenor, af hvilka den främsta är belägen ofvan bröstfenorna 
och framtill är beväpnad med en stor tagg, som jemte främre 
delen af 1:sta ryggfenan medelst ett brosk har ett rörligt få- 
ste vid en broskartad, starkt utbildad neuralbåge å främre 
delen af ryggraden. Anal- och stjertfenorna äro låga. Bröst- 
fenorna äro stora, och bukfenorna äro abdominala, och båda- 
dera äro fästade på mer eller mindre utstående skaft. Gä- 
larne äro 3:ne frie och 2:ne halfve, som icke äro frie, och af 
hvilka den främste är fästad på inre sidan af gälhinnan och 
den bakerste vid 2:dra afdelningen af den 4:de gälbågen. Gäl- 
öppningarne äro temligen små. BSidolinie finnes. Lefvern är 
mycket stor och fyller större delen af bukhålan. 
Till denna familj höra blott 2:ne slägten och 4 arter, från 
Europa, Nordamerika och hafven vid Goda Hopps Udden och 
Japan och från dem inom den tempererade zonen i södra he- 
misferen. De äro uteslutande hafsfiskar. Fossile representan- 
ter för denna familj uppträda tidigt i de geologiska lagren, och 
man har ansett sig hafva funnit lemningar af sådane redan i 
den Devoniska formationen. Säkert dit hörande former hafva 
blifvit funne i de mezozoiska och tertiära lagren från vidt skilda. 
trakter på jorden. 
antaget, samband med parningen, men då denna icke blifvit iakttagen, kän- 
ner man icke sättet för deras användning. Somlige (t. ex. GÖNTHER) be- 
nämna dem intromittenta kopulationsorgan, men häremot talar dels den 
omständigheten, att de ofta äro allt för voluminösa, och dels den, att de 
ofta äro temligen långt skilda från mynningen för vas deferens och med 
denne icke genom någon ledning hafva direkt samband. Det sannolika är, 
att de i öfverensstämmelse med deras Engelska benämning ”claspers”, blott. 
äro prehensila organ. 
