Hafsmusen. 515 
redning rörande kraniets byggnad, som Jon. MöLnrner!) lemnat. 
En annan åsigt är emellertid framstäld af W. K. PaArrer & 
G. T. BetrtaAny?), som antaga, att dessa öfverkäkständer, liksom 
de motsvarande hos Ceratodus och Lepidosiren, äro: de främre 
plogbens- och de bakre gombenständer. De först nämnda tand- 
skifvorna (de främre) äro rigtade snedt framåt och nedåt och 
nedskjuta ett stycke under de bakom dem varande, äfvensom 
något under öfre kanten af underkäkens tandskifvor, då mun- 
nen är sluten, men de äro smala och starkt refflade och tätt 
hopfogade med hvarandra, och hvardera tandskifvan tyckes vara 
bildad genom sammanväxning af 5—6 tänder. Deras egg är 
skarp och mer eller mindre crenulerad. De bakom dem va- 
rande tandskifvorna äro betydligt större, sträckande sig tillbaka 
bort emot underkäkens fäste, och således upptagande den vida 
större delen af öfverkäken, samt utbredda inåt, så att de der 
nästan sammanstöta med hvarandra, och således bilda i det när- 
maste hela det främre gomhvalfvet. De förete en svagare reff- 
ling, hvilken baktill nästan är försvinnande, och de tyckas vara 
utsatta för mera nötning. Underkäkens tandskifvor äro temli- 
gen tunna och skarpa, med svag reffling och med största höjden 
framtill, der de äro rigtade framåt och uppåt. De äro fästade 
på inre sidan af underkäken i en fals långt nere emot dennes 
nedre "kant och sträcka sig bort emot dess bakre ändar. Deras 
öfre kant är ojemn, med ojemnheterna afpassade efter dem på 
de öfra tandskifvornas kanter, så att, då munnen är sluten, dess 
öfra och undra tandskifvor sluta tätt tillsamman. De främre 
öfre tandskifvorna äfvensom de främre framstående och skarpe 
delarne af underkäkens tandskifvor synas vara bestämda till att 
gripa och afklippa rofven, då deremot de öfre bakre d:o före- 
trädesvis torde göra tjenst för dessas sönderkrossning. De bilda. 
det hårda gomhvalf, emot hvilket rofvet af underkäken tryckes. 
och krossas. Underkäkens brosk har betydlig fasthet och höjd, 
och dess båda sidohalfvor äro framtill sammansmälta, och då 
den derjemte är utrustad med en särdeles stark muskulatur, 
är det tydligt, att den i och för dylika förrättningar eger em 
betydlig styrka. — Den 1:sta ryggfenan, som börjar på ett 
1) Abb. der Kön. Akad. der Wissensch. zu Berlin 1834, p, 221—223. 
2) The Morphology of the Skull, p. 89, 
