Örnrockfiskar. 300 
1:sta Familjen: MYLIOBATIDA, J. Mörner & J. Hesiuz. 1841. 
(Myliobatides, J. MÖLLER & J. HENLE: Systematische Beschreibung 
der Plagiostomen, pag. 176. — 1841). 
Örnrockfiskar. 
Kroppsskifvan eller framkroppen utomordentligt bred, på 
grund af den särdeles starka utvecklingen af bröstfenorna, 
men dessa sträcka sig dock icke öfver hufvudets sidor till nos- 
spetsen, hvilken i stället har en eller ett par köttiga bihang, 
eller så kallade hufvudfenor, stödda af fenstrålar. Stjerten 
är särdeles lång och smal och till formen liknande en pisk- 
snärt, utan spår till sidofållar, och med en enda ryggfena, 
belägen nära dess rot, och bakom hvilken vanligen är en stor, 
bakåt rigtad och sågtandad tagg, eller så kalladt spjut. 
Denna familj innesluter 2:ne grupper, eller underfamiljer: 
Myliobatini och Ceratopterini, af hvilka endast den förra till- 
hör vår nordiska fauna. 
Underfam. MYLIOBATINI, Å. GÖNTHER. 
(Catal. of the Fish. in the Brit. Mus. vol. VIII, pag. 435. — 1870). 
Örnrockor. 
Tänderna stora, plattade, rutformiga och mer eller mindre 
mosaiklikt stälda. 
I. Slägtet Myliobatis, G. Cuvier. 1817. 
(Regne Animal, 1:re edit. T. II, pag. 137. — 1817). 
Hufvudfenorna bilda ett sammanhängande, mjukt och kon- 
vext bihang framom nosspetsen. Bröstfenorna utåt spetsvink- 
liga. Nasalvalvlerna sammanvuxna till en fyrkantig skifva. 
