Vanliga Örnrockan. 230 
Myliobatis aquila, R. Corretr: Myliobatis aquila (Lin.). ny for Norges 
Fauna; Videnskabs Selskabets i Christiania Forh. 1882. 
N:o 29. — 1883. 
5 - FRANCIS DAY: The Fishes of Great Britain and Ireland, 
vol. II, pag. 352, pl. 176. — 1880—1884. j 
Beskr. Den blir temligen stor, och dess totallängd från 
nosspetsen till stjertspetsen stiger stundom till öfver 12/, meter 
enligt Morzav, ehuru den oftast är mindre, och af denna längd 
utgör den samma af framkroppen eller kroppsskifvan, d. v. s. 
afståndet mellan nosspetsen och anus, eller ock mellan den 
samme och bakre hörnet af bröstfenan, omkr. !/;, stundom nå- 
got mindre och stundom något mera. Framkroppen, som är 
betäckt af en i allmänhet slät hud, är underkastad temligen 
betydliga vexlingar i sin form, företrädesvis beroende på den 
större eller mindre utvecklingen af bröstfenorna. De äro emel- 
lertid utomordentligt stora, och förete en viss likhet med örn- 
vingar, hvilket gifvit anledning till benämningen. Framkrop- 
pens största bredd mellan de åt sidorna utstående spetsarne af 
bröstfenorna är stundom något mera och stundom något mindre 
än dubbelt så stor som dess längd. Den är, med inbegrepp af 
bröstfenorna, i allmänhet af en rhomboidisk form, med sido- 
vinklarne spetsigt utdragne, med den af nosen bildade vinkeln 
aftrubbad och med den bakre, denne motstående utlöpande i stjer- 
ten, som till formen nästan liknar en råttsvans eller pisksnärt, och 
således äfven stjerten hos hafsmusen, samt är mycket lång, så att 
dess längd merendels utgör omkr. ?/; af totallängden. Framtill är 
den senare tjockare och något högre långs midten ofvan, och bakom 
taggen eller spjutet är den trind och aftager bakåt så småningom 
i tjocklek samt är vid spetsen helt smal och trådformig. När- 
mare basen ofvan bär den ryggfenan och strax bakom den det 
å 2:ne sidor sågtandade spjutet. Den är mycket rörlig och 
böjlig och kan af fisken rullas omkring de föremål, som den 
vill fatta på detta sätt. Anus har sitt läge mellan bukfenornas 
baser. — Hufvudet är tjockt och uppsväldt, med kort och fram- 
till tvärkonvext och tunnt nosbihang, med en aflång och baktill 
något smalare grop eller urhålkning långs dess midt ofvan, 
och med temligen stora och för det mesta åt sidorna rigtade 
ögon, till följd deraf att hufvudet är upphöjdt och framtill 
fritt från bröstfenorna, som sträcka sig wungef. till ögonen. 
Spruthålen, som äfven till en del äro rigtade åt sidorna, och 
äro belägna bakom ögonen, äro mycket stora, och deras längd- 
