Klorockan. 551 
nas knaggar, förefinnas hos de äldre merendels 2:ne framom 
och 2:ne bakom hvardera ögonhålan, och den bakerste af de 
senare, som är aflägsnad från den främre, sitter på kraniets 
bakre sidohörn. Stundom är der blott 1 större tagg framom 
ögonhålan. Å hvardera sidoänden af skuldergördeln förefinnas 
alltid 2:ne knaggar. Från strax bakom nacken till strax framom 
1:sta ryggfenan är en rad af 12 till 16 (vanligen 14) knaggar, 
af hvilka de bakerste äro minst och de på framkroppen äro 
glesast. Mellan de båda ryggfenorna finnes oftast ingen större 
tagg, men båda äro, såsom redan blifvit anfördt, sträfva af helt 
små taggar. Vid Norge har R. Cornrett (anf. st.) icke sällan 
träffat på exemplar, som mellan dessa fenor haft en större tagg. 
De smärre taggarne äro mycket vexlande i storlek. På nos- 
brosket finnas 2:ne bakåt divergerande rader af taggar, som 
äro temligen store, och på hvardera sidan af den långs ryggen 
och stjerten gående knaggraden, från den 3:dje knaggen fram- 
ifrån och till den 3:dje eller 4:de knaggen å stjerten bakifrån, 
eller "ock stundom ända till den siste, är en rad af temligen 
store taggar.” På bröstfenorna vid sidorna af hufvudet utanför 
ögonen och spruthålen äro hos hanen någre få temligen store 
taggar, hvilka äro en antydning till den eljest hos honom va- 
rande främre taggkardan. Hos honan äro, der något mindre 
taggar, och hos båda könen förefinnas större sådane utanför 
sidorna af skuldergördeln. En del af de smärre taggarne, nem- 
ligen de på bröstfenornas yttre delar och de på bukfenornas 
bakre afdelningar äro ytterst små. Hanens taggbeväpning lik- 
nar i allmänhet eljest honans, med undantag deraf, att hans 
knaggar | jemförelsevis äro större, och med undantag deraf, att 
han, såsom redan blifvit antydt, å hvardera bröstfenan, ett godt 
stycke innanför dess afrundade sidohörn, har ett par irreguliera 
långsgående rader (”taggkardor”) af omkring 20 smale och tem- 
ligen långe och icke emot basen utbredde eller radiäre, men 
särdeles spetsige taggar, som ligga tilltryckta till huden och 
äro rigtade inåt och bakåt. — Färgen företer några vexlingar. 
Den är ofvan stundom grågul, med talrike, något otydlige, 
mindre svartgrå fläckar, som äro störst och mörkast på buk- 
fenornas öfra sida. En del små gulaktige fläckar finnas på 
baserne af bröstfenorna. Undra sidan är hvit, stundom med 
ljusröd anstrykning vid bröst- och bukfenornas kanter. Iris 
silfverhvit, med mörkare skuggning. Stundom är färgen ofvan 
