Knaggrockan. 561 
delen af stjertens undra sida var den svartaktig. Stundom är 
färgen ofvan gulaktigt grå, med en mängd runde hvitgule fläc- 
kar af vexlande storlek och utan symmetri. Mellan desse äro 
smärre svarte, runde fläckar eller prickar, som äro samlade 
omkring dem och bilda infattningar, som i synnerhet äro 
tydlige hos de yngre. Hos desse hafva vi funnit färgen 
ofvan gulgråaktig, med en del gulhvite fläckar med svart 
ring omkring. En större sådan ocell finnes å hvardera sidan 
af skuldergördeln. Tvärbanden å stjertens öfra sida äro då 
särdeles tydliga. Den hvite färgen å undra kroppssidan stö- 
ter stundom i violett vid fenkanterne. Corrett (Meddelelser 
1879—383) beskrifver en 405 mill. lång färgvarietet, som ut- 
märker sig derigenom, att den ofvan har 2:ne par stora, svarta, 
af en hvit ring omgifna oceller, af hvilka det ena paret har 
sitt läge på hvardera sidan af ryggen, och det andra d:o vid 
basen af bröstfenorna, nära den samme af bukfenorna. 
Hanen, som är något mindre än honan, kännes lätt från 
henne genom sina kopulationsorgan, som äro mycket stora, och 
räcka hos den äldre hanen bakom stjertens midt, och deras 
längd innehålles föga mera än 2!/, ggr i stjertens d:o från 
kloaken. De äro trubbigt tillspetsade och äro vid spetsen icke 
så breda som de hos föregående art. De börja tidigt framkomma 
hos ungarne, men äro naturligtvis i början rudimentära. Hos 
en hane af 216 mill:s längd fann A. W. Maim dem vara endast 
3 mill. långa. Först hos hanar af något öfver 600 mill:s längd 
fann B Fries dem vara fullt utbildade. Hanen, (den äldre) 
skiljer sig dessutom från honan genom sina spetsiga tänder”) 
och genom de så kallade taggkardorna å bröstfenornas öfra 
sidor innanför deras sidovinklar. Taggarne i dessa kardor bilda 
enligt B. Fries hos äldre stundom 6—8 långsgående irreguliera 
rader, men vanligen blott 2 till 4 sådana, med omkr. 10—15 
i hvarje rad, och de äro starkt tillspetsade och ligga tryckte 
till huden i rigtning inåt och något bakåt samt sakna sockel. 
Dessutom har den äldre hanen en del till dels store, bakåt rig- 
tage taggar å de främre delarne af bröstfenorna vid sidorna af 
hufvudet, ungefär i jomnbredd med ögonen. De större af desse 
1) Enligt FRANCIS DAY skall PARNELL hafva påträffat 3:ne fullvuxne 
hanar, hvilkas tänder saknade tagg och voro lika trubbiga som honans. 
Lilljeborg : Fiskarne. II. 36 
