Håbranden. 625 
stjertfenan och större delen af 2:dra ryggfenan hvita. Bröst- 
fenorna å yttre sidan svartaktiga. Buk- och analfenorna un- 
gefär af buksidans färg. Iris mörkbrun. 
Hanens till bukfenorna fästade kopulationsorgan äro långa 
och räckande bakom nämnda fenor, samt nästan trinda, utåt 
afsmalnande och der på inre sidan plattade. Hos ett exemplar 
af 2.4 meters längd äro de omkr. 250 mill, långa. Hos ho- 
nom lär enligt Suvsprevarr 2:dra ryggfenans och analfenans bakre 
spetsiga hörn vara mera utdraget än hos honan. 
Håbranden förekommer hos oss endast vid vår vestra kust, 
från och med Öresund och norr ut, och har icke erhållits vid 
våra Svenska Östersjökuster, men enligt MöBivs & Heincre före- 
kommer den någon gång under hösten, förföljande sillstimmen, 
i sydvestra Östersjön i trakten af Kiel, och enligt A. J. Miga 
(Vertebr. Fennica) skall den en gång hafva blifvit anträffad i 
den yttre skärgården utanför Finska Viken. Den är i allmän- 
ket hos oss sällsynt, ehuru den enligt Skandinavisk Fauna åt- 
skilliga gånger erhållits i Öresund, och ehuru den vid Kullen 
vid sydligaste Kattegat är känd under ett eget namn: Blåhå. 
Enligt A. W. Maiwxm är den temligen sällsynt vid Bohuslänska 
skärgården, ehuru den under makrilfisket icke sällan iakttages 
längre ute 1 Kattegat, då den stundom nappar på kroken å 
s. k. ränndörj och blir fångad. Enligt C. Ceperström!) lär den 
icke vara sällsynt i trakten af Strömstad. — Enligt R. Corrett 
är den vid Norges hafskuster utbredd från Christianiafjorden 
till Östfinmarken, och är en af de för fiskarena, under namnet 
Haabrand, bäst bekanta arterna. Norr om polcirkeln förekom- 
mer den icke sällan vid Tromsö, samt äfven i Varangerfjorden, 
ehuru der i mindre antal. Enligt V. Storm?) är den knappast 
sällsynt i Trondhjemsfjorden, och är bekant för fiskarena der- 
städes, som uppgifva, att den visar sig vid hafsytan, för att 
taga på snöre fångade fiskar, men den erhålles dock icke ofta. 
— För öfrigt har den en mycket vidsträckt geografisk utbred- 
ning, och förekommer allmän vid kusterna af England, Frank- 
rike, Iberiska Halfön, i Medelhafvet, i Nordatlanten, äfven i dess 
vestre del vid östra kusten af Nordamerika, och i Stille Ocea- 
nen vid Japan och Nya Zeland. 
1) Öfvers. af K. Vet. Ak:s Förh. 1876, N:o 4, p. 67. 
2) Det Kongel. Norske Vidensk. Selskabs Skrifter 1883, p. 44. 
Lilljeborg : Fiskarne. II. 40 
