T12 Slägtet Petromyzon. 
och dess längd innehålles omkr. 6!/, till 71/, ggr i totalläng- 
den, och är omkr. 6 ggr större än dess höjd. Den är både 
fram- och baktill i allmänhet tydligen begränsad hos de äldre, 
men stundom hos de yngre, och någon gång hos de äldre är 
den sammanhängande med 2:dra ryggfenan, och, då dessa fenor 
äro något litet skilda, är der dock merendels en låg hudlist dem 
emellan. Den 2:dra ryggfenan sammanhänger baktill med stjert- 
fenan, men är dock der vanligen begränsad af en tydlig afsats. 
Framtill har den stundom vid basen en förtjockning. Dess längd 
innehålles omkr. 33/; till 41/, ggr i totallängden. Den har 
sin största höjd belägen framom midten, och den är der upp- 
till afrundad, eller stundom nästan trubbvinklig, och nämnda 
höjd innehålles hos mycket stora exemplar omkr. 6— 7, och hos 
andra omkr. 4—6 ggr i dess längd. För öfrigt äro dessa fenor 
af samma struktur, som hos föregående. — Hos ett och annat 
äldre exemplar och icke sällan hos yngre d:o visar sig anal- 
fenan såsom en låg, afrundad hudflik, saknande fenstrålar och 
baktill lägre och sammanhängande med stjertfenan. — Denna 
senare fena liknar den hos föregående art, och har spetsen mer 
eller mindre trubbig eller trubbvinklig. Dess öfra och undra 
flik äro ungef. lika stora. Dess längd innehålles omkr. 12/& 
till 1!/, ggr i hufvudets d:o, och dess höjd är vanligen något 
mindre än den samma af 2:dra ryggfenan '!). — Färgen är, lik- 
som hos föregående, betydligt vexlande, i synnerhet efter åldern. 
De äldre äro i allmänhet mörkare än de yngre. Stundom äro 
de äldre under våren ofvan och på sidorna mörkt gråblå, eller 
ock svartblå, med grön anstrykning, och denne färg sträcker 
sig ända ned till sidorna af buken, som med skarp färggräns är 
hvit, med någon silfverglans och med eller utan gråaktig punkte- 
ring. Iris är silfvergrå, skuggad med mörk punktering och med 
svart omgifning. Fenorna äro mer eller mindre genomsigtiga 
och blekt gråaktiga eller grå-rödaktiga. Stundom är denne 
färg något ljusare: ofvan mörkt grågrönaktig och ljusare nedåt 
sidorna och der med bronsglans, och med den hvite färgen på 
1) K. KESSLER (Bullet. de la Société impér. des Naturalistes de Mos- 
cou, T. XXIX, 1856, I, p. 391) antager, att fenornas utveckling vexlar efter 
årstiden, och att de äro mindre utvecklade under hösten än under våren, 
och att ryggfenorna under den förra tiden äro mera åtskilda. En star- 
kare utveckling af dem skulle således tillhöra lekdrägten och utmärka 
artens högsta utveckling. 
