Hafsnejonögat. 123 
längd är något mindre än hufvudets d:o, och dess höjd utgör 
omkr. !/, af den förra. Afståndet mellan den och 2:dra rygg- 
fenan är hos de äldre ungef. lika med !/, af hufvudets längd. 
Hos de yngre äro dessa fenor närmare intill hvarandra, så att 
enligt Morrav afståndet dem emellan stundom blott utgör NS 
af nosens längd. — 2:dra ryggfenan, som är mycket högre 
och i synnerhet längre än den 1:sta d:o, är framtill mindre 
tydligen begränsad än baktill, der den slutar med en liten af- 
sats, ehuru den der är sammanhängande med stjertfenan. Den 
har sin största höjd framtill, och dess öfre kant är der nästan 
trubbvinklig, och sänker sig så småningom derifrån bakåt. Dess 
längd utgör omkr, !/, af totallängden, och dess största höjd 
utgör ungef. !/. af den förra. — Till analfena finnes vanligen 
icke det ringaste spår. — Stjertfenan är liten och vid spetsen 
trubbvinklig, eller ock ojemnt afrundad, och dess öfra och undra 
flikar äro ungefär lika breda. Dess längd från 2:dra ryggfenans 
afsats utgör omkr. ?/, af hufvudets d:o, och dess höjd utgör 
nära !/, af den förra. Alla fenorna hafva tätt sittande, rudi- 
mentäre och broskartade strålar. — Färgen är enligt H. Krö- 
YER (anf. st. pag 1027) å lefvande exemplar gråaktigt hvit, med 
någon grönaktig skiftning, och på ryggen och sidorna med svart 
marmorering. Hufvudet ofvan svartgrått och under gult, nä- 
stan orangegult. Fenorna äro rödaktiga, eller ock med en 
mörk orangefärg, och ryggfenorna derjemte marmorerade med 
svart. Iris silfverhvit, med gul anstrykning. — Under lektiden 
skall den (sannolikt hanen) erhålla en hudkam eller fenlik hud- 
flik på ryggen mellan hufvudet och 1:sta ryggfenan, och äfven 
undertill en sådan mellan anus och stjertfenan. 
Larven af denna art är icke känd. Den måste emellertid 
tidigt undergå sin förvandling, emedan bland de af framl. Dok- 
tor N. O. ScHaAcerstrRöm insamlade och i Upsala Universitets 
zoologiska museum förvarade fiskarne är ett ungt, enligt upp- 
gift i Öresund, i trakten af Landskrona taget exemplar, som 
endast är 146 mill. långt, och som redan genomgått sin för- 
vandling, och har mun och tänder lika med dem hos de äldre. 
Fenorna äro något mindre utbildade, men 1:sta ryggfenan är 
dock tydlig, ehuru mycket låg, och den är väl skild från den 
2:dra d:o. Dess färg tyckes hafva varit olik de äldres, samt 
mörkare än deras. Enligt Marm sakna dylika små exemplar 
nästan helt och hållet marmorering. R. Conretrt omnämner 
