Lancettfisken. 763 
dess inre förekomma äfven en del nuclei eller celler. Rygg- 
strängens skida, eller dess skelettbildande del, som består af 
fastare, transformerad bindväf, omsluter nästan öfver allt tätt 
den mjuka kärnan, och är sammansatt af 2:ne lager eller hin- 
nor, nemligen en yttre, som är tunnare och lösare, med spår 
till en fibrös struktur, och en inre, som är tjockare och företer 
i genomskärning koncentriska strimmor eller lameller. Från 
den yttre utgå, såsom ofvan blifvit antydt, de utstrålningar 
eller utskott, som uppåt såsom en hylsa, motsvarande neural- 
bågarne, omsluta ryggmergen och från hylsans öfre del utsända 
uppåt en skifva, motsvarande mneuraltaggarne, och som nedåt 
framtill, motsvarande refbenen, på sidorna omsluta inelfvorna., 
och längre tillbaka, motsvarande hemalbågarne, omsluta dels 
ännu tarmen och dels blodkärl, och från sist nämnde bågar, 
utsända en skifva nedåt, motsvarande hemaltaggarne. Från si- 
dorna (upptill och nedtill) af ryggsträngsskidan äfvensom från 
de från denna upptill och nedtill utgående utskotten utgå de 
utstrålningar, som enligt hvad ofvan är antydt bilda myocom- 
merna, och som synas motsvara en del utskott å ryggraden 
jemte aponeuroserna med deras förbeningar: ossa intermuscu- 
laria eller epipleuralia, hos benfiskarne. I hufvudfenan före- 
finnas dessutom en del från öfra och undra sidorna af rygg- 
strängens skida utstrålande vertikala och snedt bakåt rigtade, 
smala, långa, ojemna och mer eller mindre sammanhängande ut- 
skott af fastare transformerad bindväf, som tjena att stödja denna 
fena. Af C. Vocar & E. YunG!) benämnas de ”Lacunenräume”. 
Lancettfisken förekommer icke i Östersjön, ehuru den en- 
ligt G. WistHer?) anträffats ganska talrik i norre mynningarne 
af Öresund och Stora Belt, och ehuru den enligt C. G. J. Pz- 
TERSEN 3) är temligen allmänt förekommande i Kattegat på sand- 
botten och 2—12 famnars djup. Enligt Skandinavisk Fauna 
togs denne fisk i Sverige första gången i Bohusläns skärgård 
år 1834 af Professorerne Sven LovfÉn och FREDRIK SUNDEVALL; 
således ungef. samtidigt med dess första upptäckt i Italien vid 
Neapel af Costa. Den hade emellertid redan 1774 å ofvan an- 
förda ställe blifvit beskrifven af Parras, som erhållit den från 
1) Anf. st. p. 345—346, fig. 148, c. 
2) Naturhistorisk Tidsskrift, 3:dje Bekke, 12:te Bd. pag. 62. 
3) Vidensk. Meddel. fra den naturhist. Foren. i Kjöbenh. 1884, p. 160. 
