766 Slägtet Branchiostoma. 
den väljer uteslutande sandbotten, i synnerhet sådan, som be- 
står af grof skalsand, eller med inblandade fragment af snäc- 
kor och musslor, i hvilken botten den hastigt kan borra sig 
in, och stundom detta sannolikt till icke så ringa djup. Under 
dagen håller den sig merendels stilla på eller i bottnen, men 
under nattens mörker är den stundom i rörelse, ehuru den äf- 
ven då håller sig vid bottnen. Under dagen iakttogo vi, att 
de ofta hade gräft sig ned i sanden, der de lågo på ryggen, 
med den främre kroppsänden uppe jemnt så mycket, att den 
öppnade munnen, omgifven af de omkring den varande utsträckte 
eller till hälften mot hvarandra böjde cirrerne eller muntrå- 
darne, var synlig i ytan af sanden. Dervid iakttogs ofvan 
munnen en vattenhvirfvel, som förorsakades af de cilierade fin- 
gerlika partierna (”Räderorgan”) 1 munhålan, och som ledde 
vattnet och de i det samma innehållne partiklarne in i mun- 
hålan. Stundom böjde de cirrerne mellan hvarandra in i mun- 
nen, för att föra något föremål dit in, och dessa organ tycktes 
dervid ådagaläggga en ganska fin känsel. När de oroades, drogo 
de dem varligen helt och hållet in i munhålan. Stundom lågo 
de stilla på sidan på sanden långa stunder, tills de blefvo oro- 
ade, då de efter några lifliga slingrande rörelser, så att sanden 
yrde omkring dem, borrade sig ned i denna, eller ock intogo 
sin förra position. Äfven vid detta läge iakttogs den nämnda 
ciliarrörelsen och vattenhvirfveln. Det förra läget är emellertid 
utan tvifvel det normala i fritt tillstånd. Att dess ciliarrö- 
relse beror af dess vilja, synes oss antagligt, emedan vi iakt- 
togo, alt den stundom afbröt densamma. Vi iakttogo dessutom, 
att denna rörelse afstannade, då vattnet, hvari den befann sig, 
blef dåligt. Deremot iakttogo vi, att ciliarrörelsen i gälsäcken 
fortfor, sedan fisken varit utsatt för svåra l&esioner eller styck- 
ningar. De kommo i liflig rörelse vid den minsta skakning af 
bordet, på hvilket de kärl, hvari de förvarades, befunno sig. 
Vi iakttogo äfven, att de hade förnimmelse af ljuset. Då vi 
under aftonens mörker med ett brinnande ljus, under iaktta- 
gande af all möjlig försigtighet för förekommande af skakning, 
närmade oss intill dem, sågo vi, att de kommo i liflig rörelse 
och borrade sig ned i sanden, så snart ljusskenet träffade dem. 
En dylik iakttagelse anföres äfven af Francis Dar. Dess rudi- 
rmentära öga, eller dess s. k. ögonfläck torde derför hafva någon 
betydelse för uppfattningen af ljuset, ehuru HRoHon förnekar 
detta. I allmänhet synas de hålla sig mycket stilla tills de 
