6 GUNNAR ANDERSSON, STUDIER ÖFVER TORFMOSSAR 1 SÖDRA SKÅNE. 



Sjelfva mossen upptager ett omkring 10 tunnland stort 

 bäcken med sträckning i öster och vester och med rullstens- 

 •••rus i botten och sidor. Ar 1886 utdikades densamma och de 

 då upptagna kanalerna lämnade goda profiler tor lagerföljdens 

 studerande. Dock ha de lokala förhållandena ej medgifvit nog- 

 grannare studium af mera än den östliga halfvan, der sjelfva 

 torfvens mägtighet växlar mellan minst 3 fot och högst 9 a 

 10 fot. Här, liksom i alla mossar, råder en betydlig skilnad i 

 randzonens och midteldelens lagerföljd. Mot kanterna är näm- 

 ligen torfven rikare på blad och lämningar af landväxter, 

 hela lager kunna t. o. m. vara bildade af väl bibehållna träd- 

 grenar, under det tidseqvivalenten i mossens midt utgöres af 

 ren »mosstorf», i hvilken det först efter långvarigt letande kan 

 lyckas finna något inbäddadt blad, som kan tjena som orien- 

 tering. Till följd häraf och på grund af att midten oftast är 

 mycket svårare tillgänglig, måste man vid studiet af mossarnes 

 lagerföljd hufvudsakligen egna uppmärksamheten åt randzonerna, 

 med deras rikliga lämningar af de hvarandra aflösande fanero- 

 gama Hororna. 



Lagerföljden i mossen är nedifrån och uppåt räknadt: 

 1. På rullstensgruset en fet, plastisk, mera eller mindre 

 sandblandad le7'a, till alla delar motsvarande den, hvars bild- 

 ning Nathokst träffande beskrifvit från bland andra ställen 

 Alnarp'). De arter, jag med säkerhet kunnat bestämma från 

 denna ilro: Salix polaris Wbg., aS. reticulata L., S. lierhacea L., 

 Dryas octopetala L., Betula nana L., samt Diapensia lapponica L. 

 Af denna senare, som ej förr blifvit påträffad i våra glaciala 

 sötvattensleror, har jag funnit stamdelar med qvarsittande blad- 

 baser. Dessa delar äro ännu så väl bevarade att de tillåta en 

 noggrann anatomisk undersökning, och de visa i sin byggnad 

 så fullständig öfverensstämmelse med Diapensia från våra fjäll, 

 att om ej cellväggarncs brunfärgning vore, snitten svårligen 

 skulle kunna skiljas från hvarandra. Detta fynd har sitt in- 

 tresse derigenom att Diapensia torde höra till de mest arktiska 

 af de hittills i Skåne funna växterna. Så säger Wahlen- 



BERG om den: ;bland alla fanerooama växter är Polörten den 



o 



mest köldtålande, såsom kunnande under hela den ytterst stränga 

 vintern hålla sig grön, på de mest genomblåsta och nästan 



')_^ Om några arkt. växtlemn. i en sötvattenslera vid Alnarp i Skåne. 

 L. U. Arsskr. Tom. VII. 1870. 



