BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 15. AFD. III. N:0 3. 7 



aldrig snöklädda fälten. > ') Dess utbredning är endast i nord- 

 ligaste Europa, Asien och Amerika; ej Alperna. 



Af de i det föregående nämda växterna äro Salix polaris 

 Wbg. och S. reticulata L. vanligast; sällsynt är deremot S. 

 herhacea L., af h vilken endast tvänne fullt silkra blad påträffats. 

 Frö ha funnits af Potainogeton (äfven ett blad tillhörande nå- 

 gon art af gruppen Plantaginifolii Fr.), Seirpus? samt ett par 

 ännu obestämda arter. Ofriga växtlämningar utgöras af en stor 

 mängd knoppfjäll af olika arter samt af grenar, ja hela buskar 

 af små krypviden, samt några mossor, som välvilligt blifvit 

 bestämda af prof. S. Berggren i Lund till: Bryum lacustre 

 Bland., Distichmm capillaceum B. S., Jun germannia minuta 

 Dicks., Mnium punctatum L., Paludella squarrosa Schw^GR., 

 Pliilonotis fontaiia Brid., Pohjtriclium juniperiuum W., Tortula 

 ruralis Ehrh., Webera annotina ScHW^GR. Utaf dessa äro de 

 allra flesta utbredda öfver hela landet, endast Bryum lacustre 

 Bland, är att räkna som en nordlig typ. Tortula ruralis är 

 redan förut af Nathorst-) funnen i glacial sötvattenslera. 



Af djurrester ha i denna lera påträffats några insekt- 

 lämningar, som oodhetsfullt blifvit bestämda af kand. S. Bengts- 

 SON. Det är tvenne täckvingar af skalbaggar, den ena till- 

 hörande slägtet Cymatopterus — »med gula epipleura, derför 

 möjligen Cymatopterus fuscus L.» — , den andra är »högra skal- 

 vingen af en dytiscid af slägtet Gauro(Jytes, areticus-gruppen, af 

 G. arcticns Payk. storlek och troligen denna art». Begge dessa 

 arter kunna anses till sin förekomst stämma med den arktiska 

 tloran. Den förstnämda skalbaggen förekommer i nutida moss- 

 områden i hela Skandinavien från Skåne till Lappland, men 

 sliigtet har en företrädesvis nordlig utbredning, och den senare, 

 Gaurodytes arcticus Patk.(?), linnes endast i Lappland. Utom de 

 nu nämda insektlämningarne förekom i leran ganska rikligt en 

 del små bildningar, till utseende påminnande något om vissa 

 beyrichier; dessas natur har länge varit mig tvifvelaktig. Vid 

 ett besök i sommar hos etatsrådet Steenstrup fäste han min 

 uppmärksamhet på att de efter den beskrifning jag lemnade 

 möjligen kunde vara »vinterägg» af daphiiier eller närstående 

 cladocerer. Denna förmodan har ock visat sig riktig, i det 

 amanuens O. Holmqvist, som närmare undersökt dem, välvilligt 



M Ur C. Nyman: Sveriges Fanerogainer I. Sid. 142. 

 *) Nya fyndorter för arktiska växtlemningar i Skåne, G. F. F., Band 

 III. N:o 10. Sid 312. 



