14 GUNNAR ANDERSSON, STUDIER ÖFVER TORFMOSSAR I SÖDRA SKÅNE. 



Tosterups mosse. 



Strax vester om Tosterups herregård ligger en liten mosse, 

 på alla sidor omgifven af moränkullar, så höga att mossen 

 bildats i ett särdeles skarpt afsöndradt litet bäcken. I sina 

 hufvuddrag är denna mosses daningshistoria den vanliga, och 

 det är endast ett ganska egendomligt förhållande, som föran- 

 leder mig att något närmare stanna vid densamma. Underst, 

 på morängruset, som syntes ganska väl uttvättadt: 



1. Lera; derpå 



2. Torfdy med björk och asp; sedan 



3. Mosstor f med lämningar af björk, viden och fur; så 



4. iorf, kompakt, rikligt innehållande väl bevarade blad 

 af Salixarter samt lämningar af fur i de nedre delarne, af ek 

 och al i de öfre; derefter 



5. Lera. Det är just denna lera, som utgör det afvikande 

 draget. Den liknar på afstånd i hög grad vanlig moränlera, 

 innehåller ganska talrikt tämligen stora kantiga stenar och 

 täcker till en mäktighet af l'/^ — l^/.y m. den egentliga torf- 

 mossen, så att för torfvens vinnande först röjningsarbeten af 

 leran måste företagas. Vid närmare påseende visar sig denna 

 lera ytterst rik på frön, samt öfvergår nedåt småningom i 

 torfven. Att här vid lerlagrets afsättning ofvanpå torfven 

 ej kan blifva tal om något plötsligt nedsvämmande af en 

 lera, eller ett uppdämmande af bäckenet, framgår alldeles 

 tydligt, dels af de inneslutna frönas småningom skeende för- 

 ändring uppåt, hvad arterna beträffar, dels af sjelfva bäckenets 

 läge, som åtminstone under hela den tid torfven afsattes — 

 äfven om man medtager eventuel sjunkning — ej kan lia haft 

 något aflopp. I lerans i;ndre, något bituminösa del träffas, 

 förutom en och annan träbit, hufvudsakligen frön af en del kärr- 

 växter, såsom Scirpus cfr. paucijiorus Ligtf. och ett par Carex 

 arter, men jemte dem äfven frön af Batrnchium och ett par 

 andra ännu ej bestämda. I lerans öfre del äro Carices säll- 

 synta, men deremot finnas Batrachimn-frönsL i tusental, jemte 

 mänga frön af Oenanthe Phellandrium Lam. Man står här således 

 otvifvelaktigt inför ett fall af att fuktigheten tilltagit, så att 

 en skogsbotten, der al och t. o. m. ekstubbar i ganska stor 

 riklighet förefinnas, så småningom — utan att förhållandet kan 

 bero på uppdämning af något aflopp — åter blir ett öppet 



