BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 15. AFD. III. N:0 3. 21 



tus Fabr., Lucanus Cervus L., Macrodytes marginalis L. $, Pel- 

 tis grossa L., Phosphuga atrata L. 



Enligt kand. Bengtssons meddelande är större delen af 

 de här nu uppräknade arterna vatteninsekter, bundna till vatten- 

 växter, hvilkas frön ju också rikligt förekomma, ocli flera af 

 dem, såsom Peltis grossa L. och Chlcenius nigricornis Fabr. 

 utbredn. i Sverige i Sk. — Bohl.), Donacia Hgdrocaridis Fabr.(?) 

 (utbredn. Sk. — Vg.) ger insektfaunan en ganska sydlig prägel. 

 Annvi en insektart kan det möjligen vara skäl att fästa upp- 

 märksamheten på, nämligen den vanliga ekoxen {Lucanus Cer- 

 vus), då som nu antagligen bunden till eken. 



Såsom af det ofvan sajjda framgår, voro de skikt, hvilka 

 innehöllo lämningar af eken, de yngsta, som kunde anträffas 

 på detta ställe, men enligt uppgifter af torftagarne och andra 

 ha föregående generationer »aftagit mossen» minst en gång 

 förut, och sannolikheten att än yngre — alen innehållande 

 lager — en gåntr funnits, är så mvcket större, som, enliot 

 hvad jag i en närbelägen mosse hade tillfälle att se, öfverst 

 ännu ett par fot torf förekommo, innehållande andra lämningar 

 än ekens. 



Norra Wallösa mosse. 



Denna visade, såsom förut nämdt. så stora likheter med 

 den ofvan beskrifna södra Wallösa mosse, att den ej här när- 

 mare skulle omtalats, om den ej innehållit, så att säga, fort- 

 sättning på ekperiodens på det nämda stället studerade af- 

 laprinoar. 



ö c 



Den lagerföljd. som k;inde iakttagas, var en öfver 2 m. 

 mäktig torfdy, lik den från södra Wallösa mosse beskrifna 

 och, utom en mängd växtlämningar, rikligt innehållande söt- 

 vattensmollusker, deribland en stor form af en Anodonta (eller 

 Unio). Sjelfva förstörelseprocessen af såväl denna sistnämda 

 som de öfriga snäckorna var här ganska framskriden, i det att 

 kalkskalen nästan alldeles voro upplösta och endast afgjutnin- 

 gar qvarstodo. Fröna, såväl som de mindre sötvattenssnäckorna, 

 voro ofta — något som ock är ganska vanligt på andra ställen 

 — i ofantlig riklighet hopade i små samlingar af en eller ett 

 par kcent:s storlek. Man kan dervid lätt tänka på de sam- 

 lingar, som phryganélarfverna göra kring sig, men äfven om 

 i många fall dessa förorsakat de nämda »fossilkonkretionerna», 



