34 GUXNAR ANDERSSON, STUDIER ÖFVER TORFMOSSAR I SÖDRA SkXnE. 



delaiue af torfmossen, Nymphcua varit vanlig, under det Nu- 

 phar varit mycket sällsynt och först iippträdt i större mängd 

 i de öfre delarne af mossen, men att deremot i de nuvarande 

 torfgroparne iWiiphar är ojemförligt rikligare än Nymphcea. Då 

 jag än ej sett tillräckligt för att vara viss på, att ej lokala 

 förhållanden åstadkommit denna olikhet, vill jag endast fästa 

 uppmärksamheten på förhållandet för vidare iakttagelsers skull. 

 Vidare bör kanske anmärkas, att Schubeler^) angifver nord- 

 gränsen för Nympha'a i Norge till 69° 11', för Nuphai- till 

 67° 5' N. B. 



Vidare kan det angående de vattenväxter, som en gång 

 vuxit i de små sjöbäcknen i det skånska slättlandets tall- 

 och ekskogar, svårligen undgå uppmärksamheten, hvilken 

 väsentligt genomgående skilnad som råder mellan dessa tiders 

 och den nutida vattenvegetationen. Det för dessa trakter i 

 vår tid kanske mest karaktäristiska vattenväxtslägtet, nämligen 

 Batrachinm, saknas fullkomligt i våra torflager. Att detta 

 ej beror på någon tillfällighet, torde kunna anses som säkert, 

 då fröna af detta slägte äro synnerligen lämpade för att be- 

 varas och de, der de anträffas, såsom i de allra yngsta lerorna 

 vid Tosterup,-) förekomma i tusental, väl bevarade. Ej heller 

 klimatiska förhållanden torde ha lagt något hinder i vägen, 

 åtminstone att döma efter slägtets nutida utbredning. Någon 

 anlednino- att antaoa, att Batrachia under nämda skeden af 

 vår vegetations invandringstid vuxit här, tinnes sålunda svår- 

 ligen, de måste i dess ställe ha invandrat i mycket sen tid. 

 Man kommer då gerna att på samma gång erinra sig en annan 

 växt, nämligen granen,^) som inkommit vida senare än våra 

 ofri ga skogsträd, men österifrån. Dessa äro dock frågor, som 

 ej lämpligen här behandlas, jag har endast velat framhålla den 

 skarpa kontrasten mellan tall- och ektidens vattenväxtflora 

 med Potamoyetonernas och äfven N^i/mpJuvaeeernas dominerande 

 och nutidens, då Batrachia kunna anses som karaktärsväxterna 

 i Sydskånes små vattensamlingar. 



Af de öfriga tillsamman med furen förekommande växterna 

 är det särskildt: 



björken, som jemte pilarne är en ytterst vanlig, ständigt 



återkommande växt. Ofverallt är det Betula odorata Bechst., 



') 1. c. Sid. 344 och 345. B. II. 

 ') Se sid. 14. 



') Se A. G. Nathorst. Föredrag i Bot. vid Kongl. Vet. Akad:s 

 högtidsdag d. 31 Mars 1887. 



