b HELLBOM, BORNHOLMS LAFFLORA. 



3) Cementsten 1. kalksten med åtföljande orsten och alun- 



skiffer samt lerskifFer. 



4) Kolförande lager af jernhaltig sand och lera. 



5) Grönsandslager. 



Vi skola för hvar och en af dessa formationer angifva 

 a) utsträckning och begränsning, b) vattendrag, c) undersökta 

 lokaler, d) vegetationsbilder från olika ställen, e) stenlafvar 

 på fast berg och på lösa stenar, f) jord- och mosslafvar, samt 

 (/) trädlafvar. 



1. Granitformationen utgör omkring ^1 af hela ön och 

 intager dess nordöstra del. Längst i norr upptager den öns 

 hela bredd till ungefär midt emot Ruths kyrka, der vid stranden 

 kolförande lager möta. Gränsen går vidare mellan Elements 

 och Nykyrka till vester om Knuts kyrka något öster om Rönne. 

 Söder om nämda stad bildar gränsen en nästan rät linje mot 

 sandstenslagret tvärs öfver hela ön österut till något norr om 

 Xexö med blott några bugter åt söder midt emot Nylarskyrka, 

 vid Aakirkeby och Bodilsker. På hela östra kusten från Nexö 

 till Hammeren sträcker sig oraniten ut i hafvet. 



Nordligaste delen af detta område, den s. k. Hammeren, 

 är en kal klippmassa med de särskilda benämningarne Steile- 

 berg (272 f.), Hjorteberg och Orneberg. De båda förstnämda 

 tillika med det till någon del skogbeklädda Langeberg om- 

 gifva den lilla Hammersjö, som har en vitsträckning af 2000 

 fots längd och en areal af omkring 18 tunnland samt en höjd 

 öfver hafvet af 25 fot. 



Midtlandet, den s. k. Höilyngen, utgör en stenig och öde 

 hed, som sträcker sig genom hela granittrakten. Dock är 

 jordmonen flerstädes ej så ogynsam, att den ej lönar det ar- 

 bete, som nedlägges på jordens odling; derför rycker ock 

 bonden med sin plog ständigt allt längre in på ljungheden 

 och stora partier äro nu planterade med skog och införlifvade 

 med den gamla skogsparken Almindingen, som betäcker öns 

 medelpunkt. Nedanför hedmarken sträcker sig ett bredt bälte 

 med bördig jordmon och frodiga sädesfält in emot de klippiga 

 stränderna. 



De vattendras', som delvis tillhöra granittrakten, äro de 



„ o' ö ' 



förut nämda Oleå och Läsa, hvilka, upprinnande nedanför 

 Rytterknegten, genomflyta både sandstens- och cementstens- 

 trakten och utfalla på öns södra strand samt Kjempeå, Bagå 

 och Blykobbeå, som flyta åt sydvest och utfalla inom det kol- 



