6 GREVILLIUS. ANATOMISKA STUDIER ÖFVER DE FLORALA AXLARNA. 



tvärsnittets, liksom de olika väfnadernas utsträckuing å ena 

 sidan hos de enskilda blomskaften, å den andra hos de delar 

 af den gemensamma blomställningsaxeln, som befinna sig 

 nedanför blommorna? Författaren har i dessa hänseenden 

 undersökt 64 arter, och kommer till följande hufvudresultat: 

 l:o. Beträffande den första frågan: 



1. Märgen aftar kontinuerligt från de vegetativa axlarna 

 till blomställningsaxlarna af högre ordningar och har minsta 

 utsträckning i blomskaften. 



2. Ju större utbredning veden har, desto mindre ut- 

 bredning har märgen, och desto mindre hastigt aftar den 

 uppåt; och omvändt. 



3. Hos de vegetativa grenarna tilltar märgen i mäktig- 

 het från utgångspunkten för blomställningen till de vegeta- 

 tiva grenarnas spets. 



4. Veden aftar oafbrutet från de vegetativa axlarna till 

 blomställningsaxlarna och uppnår i blomskaften sitt minimum. 

 Undantag härifrån anföras (t. ex. Tropceolum majus). 



5. Leptomet tilltar i mäktighet uppåt hos somliga arter, 

 aftar hos andra eller är delvis konstant. Dess aftagande sker 

 alltid långsammare än vedens, hvadan det med få undantag 

 i blomskaften har större utsträckninof än veden. 



6. Barkparenkymet tilltar kontinuerligt och har i blom- 

 skaften sitt maximum. 



7. Bastets och sklerenkymets till- eller aftagande be- 

 stämmes af axlarnas olika behof af styrka och bärighet, lik- 

 som också af vedens olika mäktighet. 



2:o. Beträffande den andra frågan: 



1. Ju mindre antalet blommor i en blomställning är, 

 desto mera kommer den gemensamma bloraställningsaxelns 

 tvärsnitt, liksom dess olika väfnader på tvärsnittet, att i mäk- 

 tighet närma sisf summan af tvärsnitten liksom motsvarande 

 väfnader hos samtliga de enskilda blomskaften. 



2. Ju större antalet blommor är, desto mindre, fastän 

 dock absolut ständigt tilltagande, blir tvärsnitt såväl som väf- 

 nader i hufvudaxeln i förhållande till suraman af tvärsnitten, 

 resp. motsvarande väfnader hos blomskaften. 



Beträffande de 2 sista reglerna anmärker författaren att 

 tvärsnitt och väfnader tilltaga i olika proportioner. Så tilltar 

 märgen hastigast, dernäst kommer veden och slutligen leptom, 

 tvärsnitt och barkparenkym, hvilka 3 sistnämda i mäktighet 



