BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFP). III. N:0 2. 11 



täcka, och de uppgifter, jag varit i tillfälle att se, finuas i 

 några af de ofvao omnämnda afhandlingarna. 



Chatin har, som synes af föregående citat frän Laborie, 

 äfven undersökt några dioika arter och funnit skilnader i 

 strukturen mellan c/'- och ?-stånden. 



Laborie omnämner, på anförda ställen, vissa skilnader 

 mellan ef- och ^-blomskaften hos några monoika och dioika 

 arter (t. ex. Cantanea vesca). Han faun, att 9-blomskaften 

 alltid ha tjockare bark, större och bättre organiserad, om än 

 icke med flera kärl försedd vedring. Hos dioika arter fann 

 han analoga skilnader till och med i de vegetativa axlarna. 



Trautwein har, på anförda ställe, undersökt några diklina 

 arter, särskildt hängeväxter, men jemför icke bygnaden hos 

 de olika könen. 



Klein har, på ofvan uppgifna ställe, gjort följande mät- 

 ningar af väfnaderna i d^- och ?-blomställningsaxlarna samt i 

 de ettåriga, vegetativa skotten af Corylus Avellana: 



i det vegetativa i cJ-blomställnings- i J-blomställnings- 



skottet: axeln: axeln: 



barken 274,5 ^^ 505,2 ^ 716,8 r% 



phloemet 114,9 ^ 131,3 fjj, 172,9 „V 



Författaren förklarar dessa olika tal genom den olika 

 ledningsstyrka, som hos dessa tre slag af axlar fordras med 

 hänsyn till utbildningen af de af dem uppburna organen. 

 Analoga förhållanden fann författaren hos Alnus, Betida alha 

 och PlatanuN. Hos samtliga dessa arter äro äfven de andra 

 väfnaderna, kork, mekanisk väfnad, xylem och märg uppmätta 

 hos de olika slagen af axlar. Särskildt beträffande xylemet 

 kan man (af Tabell II) sluta, att det hos nämnda arter har 

 relativt största utbredningen i de vegetativa skotten, och 

 större i de d^-liga än i de ?-liga florala axlarna. 



Bland de diklina arter, Dennert 1. c. upptagit i sin un- 

 dersökning, är endast hos Urtica pilulifera samt Carex punc- 

 tata och Carex silvatica hänsyn tagen äfven till de (/'-liga 

 florala axlarna. Till den förstnämnda skall jag längre fram 

 återkomma. Beträffande Carex punctata skiljer sig enl. för- 

 fattaren de o^-liga axlarna från strået genom det mycket rin- 

 gare antalet kärlknippen, som dock fortfarande stå i flera 

 kretsar. De 9-liga axlarna ha de 8 — 10 kärlknippena tätt 

 sammanslutna i en enda och mera centralt belägen krets; 

 vidare äro hos dessa axlar de sklerenkymatiska väfnaderna 



