SPECIELLA DELEN. 



Fam. ALISMACE^. 

 Sagittaria sagittaefolia L, 



Upsala '■^Vt 1889. Eudast en blomställning, raed $-blc>in- 

 morna i fruktmognadsstadium, (/'-bloiniTiorna delvis nyss öfver- 

 blommado, delvis ännu i blom, undersöktes. 



Intet vudiment af" motsatt kön finnes i blomman. 9-blom- 

 morna, som bilda de nedre kransarna, ha kortare och tjockare 

 skaft än de, de öfre kransarna bildande o^-blommornii. Såväl 

 c/'- som ^-blomskaften äro snedt uppåtriktade. 



Den (j/ €7116 n samma, uppräta fiorala axeln har i de nedre 

 delarna följande bygnad. Epidermis har temligen sma, på 

 tvärsnitt kvadratiska, på längdsnitt något, ehur icke mycket, 

 longitudinelt striickta, tunnväggiga celler. Klyföppningarna 

 äro temligen talrika och ha vanlig bygnad. Närmast under 

 epidermis kommer, dels assimilationsväfnad, som är ordnad i 

 temligen få lager bestående af på tvärsnitt nästan isodia- 

 metriska, på längdsnitt i longitudinel riktning mer än epider- 

 miscellerna sträckta celler, dels kollenkymsträngar (med 

 visserligen ytterst svagt förtjockade cellväggar), som isynner- 

 het uppträda i de mer eller mindre starkt framspringande 

 åsarna. Omedelbart innanför dessa strängar ligga periferiska 

 kärlknippen, som (liksom äfven de mera centrala) äro i sin 

 inre del genomdragna af en relativt stor luftgång. De peri- 

 feriska knippena begränsas rundtomkring eller åtminstone 

 utåt af en svas;, några få latjer bildande, förvedad bastbeläsfST- 

 ning, som är starkast hos de knippen, som ligga under åsarna. 

 De inre, från hvarandra genom de stora luftgångarna och de 

 dessa begränsande, enskiktade cellplattorna afskilda kärlknip- 

 pena bli mot skaftets centrum allt större, men sakna samtliga 

 bastbeläggningar. Den gemensamma blomställningsaxeln har 



