BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AVD. III. N:0 2. 15 



Stadiet mer än dubbelt så tjocka som de iitslagua (/'-blom- 

 mornas skaft och vid blomningen mycket längre än dessa. 

 Såväl (f- som $-skaf'ten äro trinda. 



Både o^- och ^-skaften äro ytterst svagt bygda och styf- 

 heten åstadkommes af" de parenkymatiska väfnadernas turge- 

 scens. Stora luftgångar draga longitudinelt genom skaftet 

 och bilda en yttre krets af" större rum och några mindre inre 

 gångar; de i yttre kretsen liggande äro skilda från hvarandra 

 af radiärt stälda plattor, som äro bygda som hos Sagittaria, 

 i det de bestå af ett enda lager mycket tunnväggiga, i skaf- 

 tets längdriktning sträckta, med alldeles horizontela tvärväg- 

 gar försedda parenkymceller. 1 skaftets midt ligga i paren- 

 kymet mellan de mindre luftgångarna tre större kärlknippen ; 

 de äro mera utvecklade hos 9, men äfven här temligen svaga. 

 Omedelbart utanför hvar och en af do cellplattor, som be- 

 gränsa de periferiska luftgångarna, ligger ett mycket litet 

 kärlknippe, som äfven är utveckladt hos c^, men är här ännu 

 svagare. Kärlen i samtliga kärlknippena äro spiralkärl. Mellan- 

 rummet mellan å ena sidan de periferiska luftgångarna och 

 kärlknippena, å den andra epidermis intages af 1 — 2 lager 

 stora parenkymceller, af hvilka det inre lagret är afbrutet af 

 de periferiska kärlknippena, det yttre däremot bildar ett sam- 

 manhängande skikt. Epidermis har små, longitudinelt sträckta 

 celler, hvilka äro mindre samt ha tjockare ytterväggar hos 

 ?-skaf"tet. Såväl epidermiscellerna som de parenkvmaiiska 

 grundväfnadscellerna äro, fastän svagt, klorofyllförande. Det 

 röda färgämnet hos ?-skaftet finnes mest i de mera periferiskt 

 belägna delarna af grundväfnaden, vanligen närmast omkring 

 kärlknippena, och tyckes uppfylla cellerna helt och hållet. 

 Klyföppningar synas saknas. I mån af fruktämnets vidare 

 utveoklino; förtiockas skaftet ännu vtterli»are och denna för- 

 tjockning motsvaras af ett proportionerligt tilltagande i om- 

 fång såväl af kärlknippena och de parenkymatiska grund- 

 väfnaderna som luftgångarna. 



Slutligen må omnämnas skilnaderna i blomskaftens och 

 stolonernas bygnad. Hos dessa senare äro de inre, större 

 kärlknippena samlade till en central sträng, som äfveu inne- 

 håller åtminstone ett par tydligt framträdande, af klorofyll- 

 förande parenkymceller begränsade luftgångar. De i en krets 

 stälda större periferiska luftgångarna begränsas utåt af ett 

 något större antal lager grundväfnadsceller än i blomskaften. 



