16 GREVILLIUS, ANATOMISKA STUDIER ÖFVER DE FLORALA A "V^. 



Epidermiscellcrna ävo större än i blomskaften och stå i storlek 

 icke särdeles mycket efter de under liggande grundväfL ds- 

 cellerna. 



Fam. CYPERACE^. 

 # Carex caucasica Steven. 



Upsala ^/y 89. Kunde endast undersökas i postflorat. i,, 

 stadier. Högväxt, med $-axen, åtminstone de nedre, på låi^a, 

 smala, i spetsen nedhängande skaft, o^-axet i toppen, nästan 

 oskaftadt. Denna art liknar C glauca, men är betydligt 

 gröfre. 



Strået är genom anordningen af de mekaniska elementen 

 (se fig. 1, Tafl. I) lämpadt för böjfasthet, i det att bastgrupper, 

 omvexlande med assimilationsgrupper och i sig inneslutande 

 kärlknippena, sträcka sig från epidermis inemot den af tunn- 

 väfjffiffa celler bestående märgen. 



'^-axets skaft visar olikheter dels med strået, dels inom 

 sig sjelft i olika regioner. En genomgående skiljaktighet från 

 strået är de mekaniska elementens ovanligt starka utveckling, 

 som hos $-skaftet ersätter dess trådfina form. Dessa element äro 

 starkast vid basen af ?-axskaftet, (se lig. 2, Tafl. 1) sålunda i 

 den uppräta delen; här bildar tvärsnittet en sammanhängande 

 skifva af mekaniska element, omedelbart omgifven af den med 

 mycket förtjockade ytterväggar försedda epidermis och inne- 

 slutande de i en krets anordnade kärlknippena. Denna me- 

 kaniska väfnad är tydligt starkare mot periferien, i öfverens- 

 stämmelse med det uppräta läget. Vid periferien ligga mycket 

 sparsamma och små grupper af assimilationsväfnad, hvilket 

 står i samband med denna regions för ljuset svåråtkomliga 

 läge mellan bladbasen och strået. Något längre från vid- 

 fästningspunkten, sålunda närmare 9-skaftets böjningsställe 

 (se fig. 3, Tafl. I) förändras bygnaden så småningom, i det att 

 assimilationssträngarna förstoras på bekostnad af den mekaniska 

 väfnaden, som nu på tvärsnitt får utseende af en stjerna, 

 hvars strålar delvis nå till periferien. Denna region är så- 

 lunda fortfarande lämpad för böjfasthet, motsvarande dess 

 uppräta läge. Härvid är nu att märka, att, ju närmare man 

 • kommer böjningsstället på axskaftet, desto tydligare upp- 

 träder en skilnad mellan den undre, konkava och den öfre, 



