BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFI). III. N:0 2. 37 



nedre delar. Xylemet är mycket mäktigare ccK har tjockare 

 cellväggar och mindre lumiua hos ?. Hos c/* är xylemet till 

 stor del — i de inre regionerna — tunnväggigt och oför- 

 vedadt, hvilket hos ? endast är fallet med en liten del af 

 xylemets inre regioner. Kärlen äro hos ? betydligt mindre 

 vida än hos o^-blomställningsaxelns nedre delar, och föga vi- 

 dare än hos ö^-blomställningsaxlar af högre ordningar. ? har 

 märgcellernas väggar märkbart förtjockade, hvilket icke in- 

 träffar hos ef'. Hos ? intaga de utanför kärlknippena liggande 

 väfnaderna en betydligt ringare volym i förhållande till kärl- 

 knipperingen + märgen, än hvad fallet är hos d^. Hos 9 

 intaga de nemligen endast ungefär en tredjedel af hela tvär- 

 snittets radie. 



Beträffande inrättningarna i mekaniskt afseende äro alltså 

 ef -blomställningsaxlarna ganska väl lämpade för böjfasthet till 

 följd af det väl utvecklade kollenkymet, som på de flesta 

 ställena i de nedre delarna undertryckt assimilationsverksam- 

 heten. Härtill kommer det mot slutet af pollinationsperioden 

 utvecklade, ehuru visserligen svaga bastet. I högre upp be- 

 lägna axlar (af högre ordningar), som icke behöfva så stort 

 mekaniskt skydd, har kollemkymet blifvit öfverfiödigt och 

 måst vika för assimilationsväfnaden. Den temligen svaga 

 kärlknipperingen synes äfven bidraga något till åstadkommande 

 af böjfasthet; huruvida dess excentriska läge indirekt inverkar 

 på böjfastheten så till vida, att turgescensen derigenom blir 

 kraftigare i de mera voluminösa parenkymatiska väfnaderna 

 på den undre sidan, kan jag icke bestämdt afgöra. — 9-blom- 

 ställningsaxeln synes icke vara synnerligen lämpligt inrättad 

 för böjfasthet; men kollenkymets ringare utbildning i jem- 

 förelse med hvad förhållandet är hos o^ beror antagligen på, 

 att det mäktiga xylemet + de något förtjockade märgcellerna, 

 jämte den ledande funktionen, som här, i anseende till de 

 mycket tätt sittande, rikliga frukterna, måste tagas starkt i 

 anspråk, öfvertagit rollen af stödjande väfnader, och sålunda 

 gjort kollenkymet mindre nödvändigt. — Hvad de ledande ele- 

 menten beträffar, äro de betydligt starkare utvecklade hos 

 9- Kärlen äro dock, såsom nämdt, vidare hos c/', hvilket må- 

 hända står i samband med den längre väg, på hvilken vattnet 

 måste fortskaffas i de längre utdragna o^-blomställningsaxlarna. 

 Barkparenkymets större volym hos d^ åsyftar, enligt min me- 

 ning, icke så mycket en kraftigare ledning, utan fastmer ett 



