48 GREVILLIUS, ANATOMISKA STUDIER ÖFVER DE FLORALA AXLARNA. 



lascikulärt kambium. I alla delar af c^-blomskaftet saknas 

 kärlknippen i märgen. Kärlknippenas element äro öfverallt 

 tunnväj^giga. I pareukymet såväl utanför som innanför kärl- 

 knipperingen uppträda kristalldruser i ganska riklig mängd. 

 Affällningslagret karaktäriseras af att märgcellerna äro mer 

 eller mindre isodiametriska eller något longitudinelt sträckta. 

 I dess omkrets går, såsom nämdt, en djup inbuktning rundt- 

 omkring, begränsad såväl på öfre som undre sidan af ring- 

 formigt utskjutande uppsvallningar, som nästan beröra hvar- 

 andra och företrädesvis äro bildade af stora, tunnväggiga på 

 tvärsnitt radiärt sträckta, klorofyllfria barkparenkymceller, 

 bildande en väfnad, som, åtminstone i någon mån, har tycke 

 af vattenväfnad. 



^-blomskaftet är vid blomningen, såsom nämdt, betydligt 

 kortare än o^-blomskaftet under motsvarande stadium. Dess 

 bygnad är öfverhufvud taget teraligen likartad med dettas. 

 Kärlknippena äro dock talrikare (liksom hos d^-blomskaftct 

 slutna, utan interfascikulärt kambium). Nära intill blomman 

 finnes en inbuktning, omgifven på båda sidor af uppsvall- 

 ningar, motsvarande de hos ef -skaftet förekommande, och 

 betydligt större än hos detta; frukten affaller dock icke här, 

 utan högre upp, alldeles i spetsen af skaftet. Kristalldruser 

 uppträda talrikare än hos cf^-skaftet vid blomningen. 



Efter befruktningen tilltar ^-skaftet betydligt i tjocklek, 

 och äfven i längd. Vid fruktmognaden ä.r bygnaden ganska 

 olika i de olika delarna. Nedom uppsvallningarna är nästan 

 hela barkparenkymet kollenkymatiskt förtjockadt, dock icke 

 synnerligen starkt. En tydlig stärkelseslida är utbildad nästan 

 omedelbart innanför koUenkymet. Afståndet från epidermis 

 till leptomet är knapt hälften af tvärsnittets radie. Kärl- 

 knippena äro slutna samt flera än i cf-skaftet och ha större 

 mäktighet än i detta såväl hvad beträffar leptomet som xy- 

 lemet. Inga enstaka kärlknippen uppträda i märgen. Såväl 

 leptomets som xylemets element ha större lumina än i cf'- 

 skaftet, men äro liksom här tunnväggiga. Äfven märgstrå- 

 larna ha större celler än i cf-skaftet. Kristalldruserna äro 

 mycket talrika och uppträda isynnerhet i märgen, men äfven 

 mellan koUenkymet och stärkelseslidan. Ett tvärsnitt genom 

 de ringformiga uppsvallningarna visar följande (jemf. fig. 5, 

 Tafl. II). Nästan hela barkparenkymet är utbildadt i form af 

 tydlig vattenväfnad med stora, tunnväggiga, radiärt sträckta 



