72 GREVILLIUS, ANATOMISKA STUDIER ÖFVER DE FLORALA AXLARNA. 



mekaniskt verksamma väfnaden. Deu under assimilations- 

 väfnaden liggande småcelliga väfnaden, som, liksom hos knopp- 

 skaftet, är nästan fullkomligt sammanhängande, har visser- 

 ligen börjat något förvedas, men har fortfarande mycket tunna 

 väggar, endast obetydligt tjockare än i knoppstadiet. Böj- 

 fasthet måste sålunda hos det numera ganska långa skaftet 

 åstadkommas hufvudsakligen med tillhjelp af grundväfnads- 

 cellernas turgescens. Kärlknippena ligga nästan i en enkel 

 krets. De mera periferiskt belägna äro sammanbundna med 

 den småcelliga manteln genom grund väfnadsceller med mindre 

 luraina, men icke märkbart förtjockade väggar. Grundväfna- 

 den, som i knoppstadiet uppfyller hela skaftets inre, är vid 

 blomningen genomdragen af en central hälighet. Håren äro 

 sparsammare än under knoppstadiet. 



^-blomskaftet har vid blomningen icke synnerligen tilltagit 

 i längd, hvadan det är betydligt kortare än det blommande 

 cf -skaftet; det har deremot blifvit betydligt tjockare än detta 

 sistnämda. Åsarna lia blifvit mindre framspringande. I mån 

 af denna tillväxt i tjocklek ha de olika väfnaderna förstorats. 

 Kärlknippena med deras element ha blifvit betydligt större, 

 och de mera centralt liggande knippena ha tilltagit hastigare 

 i omfång än de yttre, så att de numera till och med äro något 

 större än dessa. Kärlknippena ligga vid blomningen mera i 

 en enkel, jemn ring än i knoppstadiet. De halfmånformiga 

 beläggningarna äro fortfarande skilda genom storcellig grund- 

 väfnad, och ha tilltagit i omfång väl i tangentiel, men icke 

 märkbart i radial riktning; deras celler äro ännu mycket 

 tunnväggiga, men ha mycket större lumina än i knoppstadiet, 

 hvadan de numera bilda endast några få lager, medan de 

 deremot i knoppstadiet bilda ganska många; häraf tyckes 

 framgå, att under blommans utveckling skenornas periferiska 

 cellager så småningom öfvergå i klorofyllförande, storlumiga 

 grundväfnadsceller. I motsats till cf^-skaftet under blomningen 

 är det blommande ?• skaftet inuti tätt och uppfyldt af stora 

 grundväfnadsceller. Från och med inträdet i fruktmognaden 

 tilltager $-skaftet ytterligare i tjocklek och obetydligt i längd, 

 och i denna tillväxt deltaga temligen proportionerligt samt- 

 liga väfnader. Afven skenorna tillväxa nu såväl tangeutielt 

 som radiärt; deras celler ha fortfarande ungefär lika stora 

 lumina, men i stället förrökas cellagren något; cellväggarna 

 äro, äfven då fruktanlaget nått en temligen betydlig storlek^ 



