BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAXDL. BAND 16. AFD. III. X:0 2. 85 



ha dock begge könen en bygnad, som i sina hufvuddrag 

 öfverensstämmer med den, som af föregående författare är 

 beskrifven hos blomskaften i allmänhet. Sålunda intar van- 

 ligen barkparenkymet^) den ojemförligt större delen af tvär- 

 snittet, kärlknippena äro i de flesta fall sammanträngda mot 

 midten, färre till antalet än i blomställningsuxlarna af lägre 

 ordningar och i stammen, samt svagare i anseende till ut- 

 sträckning och elementens utbildning. De mekaniska väf- 

 naderna äro hos både o^- och $-skaften svagare utbildade än 

 i lägre florala samt i vegetativa axlar. Ofta saknas i blom- 

 skaften ett eller annat slag af mekanisk väfnad, som före- 

 kommer i andra axlar. De viktigaste karaktärer i komparativt 

 afseende, som de ofvan behandlade arterna visa hos ef- och 

 9-blomskaften under blomningsperioden, torde vara ungefär 

 följande. 



Epidei^mis har mindre celler med tjockare ytterväggar 

 hos ?- än hos o^-skaften af Hyd7'Ocha7'is; epidermiscellernas 

 ytterväggar äro likaledes tjockare hos de samkönade än hos 

 ö^-blommornas skaft af Acer tataricum. 



Barkparenkymet är uppfyldt af stärkelse hos de sam- 

 könade blommornas skaft af Acer tataricum, hos cJ^-skaftet 

 deremot hysande ingen eller en obetydlig mängd stärkelse. 

 Det är ytterst litet assimilerande hos de begge könen af 

 Begonia-arteTna. Eljest är det i allmänhet rikt på klorofyll. 

 Hos Bryonia alha är 9-blomskaftet jemförelsevis kraftigare 

 assimilerande än cj^-blomskaftet. Barkparenkymet är deremot 

 i sin helhet mera voluminöst hos (/'-skaftet. 



De mekaniska väfnaderna äro i allmänhet svagt utvecklade 

 hos både ef- och $-blomskaft i blomningsstadiet. Ofta äro 

 de något starkare utvecklade hos ?. 



Acer tataricum har subepidermalt koUenkym tydligt ut- 

 bildadt hos de samkönade blommornas skaft, men endast 

 antydningsvis hos ef -skaften. 



Bastceller äro hos de samkönade blommornas skaft af 

 Acer tataricum på flera ställen af tvärsnittet tydligt diff'eren- 

 tierade, hos ef -skaften deremot endast på mycket få ställen, 

 samt eljest blott autydt genom tunnväggiga och smålumiga 



') När kärlknippena äro strödda, kan man naturligtvis icke tala om 

 bark i egentlig bemärkelse. I de fall, då en sluten mekanisk cylinder 

 resp. anlag till en sådan förekommer, har jag emellertid betecknat de 

 mellan denna cylinder och epidermis liggande väfnaderna med namnet 

 bark. 



