92 GREVILLIUS, ANATOMISKA STUDIER ÖFVER DE FLORALA AXLARNA. 



(Dock förändras vanligen väfnaderuas relativa omfång något, 

 ehuru obetydligt, och förändringarna försiggå från axelns bas 

 till dess spets i samma riktning som från axlar af lägre till 

 axlar af högre ordning). Detta gäller om såväl cf^- som 9- 

 blomställningsaxlar, samt blomställningsaxlar, som uppbära 

 både ef- och 9-blommor. Stundom är dock bygnaden betyd- 

 ligt skiljaktig i olika delar af samma axel. I cf-blomställ- 

 ningsaxlar har jag aldrig funnit detta vara fallet, deremot 

 erbjuda 9-axskaften af Carex vesicaria, C. glauca och isyn- 

 nerhet C. caucasica, i detta afseende ganska säregna för- 

 hållanden. I den allra nedersta, uppräta, af stödjebladets slida 

 dolda delen af ?-axskaftet hos C. caucasica intages nästan 

 hela tvärsnittet af tjockväggig, stereomatisk väfnad, som är 

 starkast i de periferiska delarna. Endast på några få ställen 

 vid periferien ligga mycket små grupper af assimilations- 

 väfnad. I mellersta delarna af axskaftet, der detta håller på 

 att böja sig nedåt, förökas assimilationsväfnaden på de me- 

 kaniska väfnadernas bekostnad Här upptar den assimilerande 

 väfnaden helt och hållet de periferiska delarna på den öfre, 

 konvexa sidan, under det att på den undre, konkava sidan, 

 den centrala, mekaniska pelaren på vissa ställen utskickar 

 plattor genom assimilationsskiktet till epidermis. Vid basen 

 af fruksamlingen slutligen är den mekaniska väfnaden alldeles 

 central, och i midten något starkare bygd än motsvarande 

 delar i den uppräta regionen af skaftet; assimilationsväfnaden 

 bildar en ganska mäktig och helt och hållet sammanhängande 

 periferisk mantel. De öfriga nämda Carex-avterna, förhålla 

 sig analogt, men äro svagare bygda. d^-blomställningsaxlarna 

 ha hos samtliga undersökta Carex-arter betydligt svagare byg- 

 nad. — I öfriga undersökta fall förhålla sig (/'-blomställnings- 

 axlarna af första ordningen till de ?-liga axlarna af samma 

 ordning i de viktigaste punkter på följande sätt. 



Epidermis. Hos Sjmrganium ramos7im har det nedersta 

 af de internodier, som uppbära cf-blomställningar, mindre 

 epidermisceller i både radial och tangential riktning än de 

 ?-blomsamlingarna uppbärande internodierna. Epidermis- 

 cellernas yttre väggar äro i det allra närmaste lika tjocka hos 

 d^- som hos 9-internodierna af samma art. Quercus macran- 

 thera (och Q. Robur?) har tydligt tjockare ytterväggar på 

 epidermis hos ?- än hos o^-blomställningsaxeln. 



