14 STARBÄCK, BIDRAG TILL KÄNNEDOM OM SVERIGES ASCOMYCETFLORA. 



(I de af Kabsten fung. fenn. 762 utdelade exemplaren fann 

 jag endast Lasiobolns 2nlosus (Fr.) Sacc.) Jag sände då några 

 exemplar till Rehm för att få min bestämning granskad, och 

 ansåg han dem böra identifieras med Fdckels art, särskildt på 

 grund af de »oben 3-fach quirlig» delade paraphyserna. Om 

 så nu verkligen är förhållandet, att ifrågavarande art och Fuc- 

 KELS äro identiska, så bör den otvifvelaktigt, på grund af sin 

 om ock korta, dock ganska täta härbeklädnad föras till slägtet 

 Lasiobolus Sacc. 



Acetahula Riederi Sacc. Syll. disc. p. 62. (sec. Rehm). 

 Syn.: Peziza Riederi Weinm. in Fries El. fuug. II, p. 10. 



Apothecia sparsim gregaria (?), distincte stipitata, dilute 

 fuliginea, ad marginem cupul« terra immersa cum st. 18 — 23 

 mm. alt. Cupulae infundibuliformes, margine crenato-fimbriato, 

 vix lobato, extus farinosae, stipitem versus costato-sulcatae, 9 — 

 18 mm. latai. Stipes irregulariter valde sulcatus, vix floccosus, 

 inaequalis, 4 — 10 mm. altus. Asci e basi angusto cjlindraceo- 

 clavati, sursum rotundati vel ferc detruncati interdumque cur- 

 vati, 95 — 130 (p. sp.) = 10 — 14 (a. Sporae 8:nae, monosticha^, 

 ellipsoideaj, hyalinu3, continuae, 13 — 18 = 8 — 11 m. Paraphyses 

 numerosae, filiformes, guttulatae, ramosae, ascos vix vel paullum 

 superantes. Jodum non tingit. — Tab. I, fig. 11 a — e. — Hab. 

 in terra humosa in Carolinaparken ad Upsala. — Cupula^ mi- 

 nores vix stipitatae, sed parte inferiore noduloso stipiti respon- 

 dente terra immerste sunt. 



Denna såsom det synes ganska karakteristiska Peziza-art 

 fann jag i Augusti månad 1888 i tre exemplar å of v an anförda 

 lokal, men har sedan ej återfunnit densamma. De växte tem- 

 ligen tätt intill hvarandra, så att uttrycket »sparsim gregaria» 

 torde vara berättigadt, alldeles insänkta i marken, så att endast 

 cupulans öfre del syntes. Det största exemplaret mätte upp- 

 taget ur jorden från stjelkens bas till cupulans öfversta rand 

 23 mm.; stjelken var 10 mm. hög; cupulan 18 mm. bred. Hos 

 det mellersta exemplaret var cupulan 12 mm. hög och 15 mm. 

 bred, skaftet var af brutet. Det minsta exemplaret hade mot- 

 svarande mått 4 och 9, samt var med ett kuölformigt 4 mm. 

 högt och bredt parti nedsänkt i marken. 



