BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 4. 7 



Prunella. 



Prunella vulgaris L. Delfrukten är brun och glänsande 



med 4 ljusare af fina mörka linier begränsade ränder gående 



längs efter dess yta, en på inre och en på yttre sidan samt 



en öfver hvardera af de laterala sidorna (Areschoug 1. c. 



sid. 19). Frukten saknar tvärhuggningen i spetsen men är 



liksom de föregående frukterna smalast vid basen. Vid fäst- 

 et 



ytan finnes en fotbildning i form af en hvit kant, som dock 

 icke går rundt om denna, utan lemnar dess inåtvända sida bar. 



Inre epidermis har korta, oförvedade celler med vägg- 

 förtjockningar. Cellskiktet A afviker något i sin byggnad 

 från samma skikt hos de föregående. Det består nemligen 

 af tre lager, af hvilka det, som ligger närmast inre epidermis, 

 och det, som ligger närmast cellskiktet B — sålunda det 

 innersta och det yttersta — bestå af korta, på sina ställen 

 kristallförande stenceller — hvilka, hvad det senare lagret 

 angår, kunna visa tangentiala delningar — och det mellan 

 dem liggande består af korta, mycket tunnväggiga, förvedade 

 celler. Cellskiktet B utgöres liksom hos de föregående af 

 tunnväggiga celler, men tyckes ej sträcka sig öfver hela frukt- 

 väggen. Tydligast framträder det vid fruktens bas. Vid de 

 nyss omtalade fyra ljusa ränderna på fruktens yta äro yttre 

 epidermis celler långa, pelarforrnade, tjockväggiga, ha en hvit- 

 aktig färg och stå med sin längdaxel vinkelrätt mot fruk- 

 tens yta (fig. 8 1. c.) På väggens öfriga del äro de korta 

 med tjocka, ljusbruna ytterväggar och tunna sidoväggar. 



Vid vattnets tillträde börja såväl sido- som ytterväggarne 

 i de långa, ljusa cellerna att slemvandlas och svälla ut, så 

 att cellrummet nästan alldeles försvinner. I följd af denna 

 utsvällnino- brister kutikulan och slemmet beger sig ut ^). En 

 frukt, som en stund legat i vatten, är derför omgifven af ett 

 hvitt slem^) och klibbar lätt fast vid andra föremål samt blir 

 qvarsittande vid dem, älven sedan slemmet torkat. Detta 

 bibehåller deremot ej länge sin fuktighet. (Frukte'r, som kl. 

 12' 12™ togos ur vattnet, voro torra före kl. 2). Dessa slem- 



') Underligt nog- tycks ej Kracs hafva iakttagit detta mycket i 

 ögonen fallande förhållande (Kraus 1. c. sid. 112-113). 



^) Jämför Carl Oraaier: Ueber das Vorkommen und die Entstehung 

 einiger Pflauzenschleime. Pflanzenphysiologische Untersuchungen von Carl 

 NÄGELE und Cakl Grämer. 3 Heft. Ziirich 1855. 



