10 NATHORST, UEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



■eller Amerika og Sibirien har Grönland 36 Arter'); med 

 Europa eller Europa og Sibirien eller Europa og Spitz- 

 bergen eller med alle disse tre Lande har Grönland 42. 

 Der er altsaa c. Vio vestlige og '/g östlige Former i 

 Grönland. Men saa har jeg vist det östlige Element den 

 Favör helt at regne Spitzbergen med til öst» o. s. v. . . . »Naar 

 herved endvidere erindres, at der til östlige Former er blevet 

 henregnet et ikke ringe Antal Arter, der i Europa blöt findes 

 paa Novaja Semlja eller i det nordlige Rusland og Finland ind 

 i Halvöen Kola, og som utvivlsomt i virkeligheden ere asiatiske 

 Former, der aldrig have vseret i Vesteuropa og som selvfölge- 

 1ig heller ikke ere indvandrede til Grönland fra Vesteuropa, 

 men rimeligvis fra Asien över Amerika, vil man se, at jeg har 

 indrömmet det östlige Element meget mere end der egentlig 

 kan tildeles det» o. s. v. 



Dessa påståenden förefalla mig helt origtiga, och jag tror 

 icke att professor Warming sjelf efter närmare utveckling af 

 saken skall finna sig beniigen att vidare upprätthålla dem. 

 Hvad nu först Spetsbergens ställning till Europa angår, så är 

 det ej blott geografiskt utan äfven geologiskt och botaniskt 

 en fortsättning af detta. Alla Spetsbergens arter sånär som 

 på trenne finnas i norra Europa (Novaja Semlja deri inbe- 

 gripet). Att flere af Skandinaviens arter der saknas är ej 

 mera underligt än att flere af Sydgrönlands arter saknas i det 

 norra. Spetsbergen har vmder istiden varit om icke fullstän- 

 digt så i det allra närmaste landfast med norra Europa. Om 

 denna landförbindelse ännu egt bestånd, så skulle väl Warming 

 icke förnekat, att Spetsbergen och kringliggande land vore 

 att anse såsom Europas nordligaste florområde, och den om- 

 ständigheten att landförbindelse nu icke förefinnes, kan väl 

 ej förändra sjelfva sakförhållandet. 



Af Spetsbergens 123 arter saknas numera 23 i Skandina- 

 vien, men jag tror att det vore mycket vågadt att påstå, att 

 dessa arter förr icke förekommit derstädes. Warming har en- 

 ligt min mening alldeles för litet fäst sig dervid, att man 

 vid jemförelsen mellan Skandinavien och Grönland äfven måste 



') Om Aira breirifoUa uteslutes blir antalet 35; om vidare Platanthera 

 liUperhoma uteslutes, blir antalet 34. Tilläggas i stället Streptojnis, Alnus 

 och Pleuropogon, blir antalet 37. Så tillkommer den sedan WaRMINGS ar- 

 bete utgafs af S. Hansen vid 70° 45' n. br. på vestkusten funna Tofieldia 

 cocclnea (Meddelelser fra den botaniske Förening i Kjöbenhavn. Bd. 2 N:o 

 6, sid. 113), h varigenom antalet blir 38. 



