BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 6. 13 



det Östlige Element meget niere, end der egentlig kan tildeles 

 det». Detta vågar jag naed bestämdhet bestrida, och jag tror 

 mig så mycket snarare kunna göra det, som jag för min del 

 anser det vara af relativt obetydlig vigt, om det vestliga eller 

 östlicja elementet i Grönlands flora har nåffra arter mer än det 

 andra. Frågans lösning synes mig icke ligga i en sådan jem- 

 förelse, utan i ett förhållande, hvars verkliga innebörd 

 enligt mitt förmenande helt och hållet undgått 

 Wabming. 



Innan jag öfvergår till detta, vill jag i förbigående vid- 

 röra en annan omständighet, visserligen af obetydlig vigt, men 

 som dock ej synes mig böra lemnas oanmärkt. Warming ut- 

 talar sig (I, sid. 175) mot Hooker's, Blytt's med fleres betecknande 

 af den grönländska eller till och med hela den arktiska floran 

 såsom »skandinavisk» eller »lappländsk». För såvidt man med 

 denna beteckning nödvändigtvis menar, att de arter, som afses, 

 ursprungligen bildats i Skandinavien, måste jag visserligen 

 gifva Warming rätt. Men om man deremot med uttrycket 

 menar, att Grönlands flora till öfvervägande del utgöres af så- 

 dana arter, som äfven ingå i Skandinaviens, så förefaller mig 

 uttrycket fullkomligt berättigadt. Ifrågavarande växter blefvo 

 först kända i Skandinavien, och det är då helt naturligt att 

 man för att angifva en snarliknande vegetation på andra håll 

 benämner densamma efter det land, der den först blef bekant. 

 Så talar man till exempel om europeiska typer i N. Amerika, 

 utan att derföre vilja påstå, att de uppstått i Europa. Och 

 man talar äfven om amerikanska element i Europas tertiärflora, 

 utan att dermed vilja påstå att de härstamma från Amerika, i 

 sjelfva verket endast angifvande att de tillhöra eller äro be- 

 släoftade med arter, som i sistnämda land ännu förekomma. 

 Det förefaller mig således helt naturligt och äfven riktigt, att 

 man benämner en vegetation efter det ställe, der den först 

 blef känd, ty den sakkunnige låter sig ej af namnet bedragas, 

 han vet mer än väl att detta namn ej innebär något påstå- 

 ende om florans uppkomst i det anförda landet. Med denna 

 reservation är uttrycket skandinavisk eller ännu hellre europeisk 

 väl valdt. Af Grönlands 391 arter äro knappast 15 endemiska; 

 3fi saknas i Europa, som sålunda har 340 arter (86,9 %), der- 

 af Skandinavien 322, gemensamma med Grönland. Låt nu 

 vara att det stora flertalet af dessa skandinaviska eller euro- 

 peiska arter äfven äro funna i Asien och Amerika, så för- 



