18 XATHORST, DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA 



denna del af Grönland, som sträcker sig genom tre bredd- 

 grader, sålunda nästan lika långt som Island eller hela Dan- 

 mark, och detta närmast sydvest om Danmarksstrasdet, den 

 påstådda »Skillelinien», går i fråga om vestliga arters frånvaro 

 till och med före Island, som har att uppvisa tre sådana, 

 östra Grönland mellan 73° och 76° n. lat. har såsom nämnts 

 5 vestliga arter, hvilka äro spridda och tillhöra sådana typer, 

 som äfven i det vestra Grönland gå långt mot norr. 



2. De vestliga elementen i Grönlands flora äro 

 till större delen af postglacial ålder och hafva in- 

 vandrat relativt sent. Endast härigenom synes mig deras 

 frånvaro i anförda del samt deras sparsamhet i öfriga delar af 

 östra Grönland kunna förklaras. Ty vore de qvarlefvor af 

 Grönlands vegetation före istiden, borde de lika väl kunnat bi- 

 behålla sig på den östra kusten som på den vestra, eller hade de 

 bort vandra till Island och derifrån vid isens afsmältning dels 

 stannat, dels åter funnit väg till Grönland. Hvad som föranledt, 

 att de ej kunnat utbreda sig mot öster, synes ej gerna kunna 

 vara annat än att inlandsisen i södra delen af Ostgrönland 

 skjutit ut i hafvet med en så bred ström, att den länge hin- 

 drat växternas fortsatta utbredning från söder och vester. Det 

 ligger väl närmast till hands att antaga, att detta skett genom 

 en isström mellan Ikermiut (62° 18') och Kangerdlugsuatsiak 

 (60° 30'). De få vestliga typer, som nu finnas der och upp 

 till 63°, torde hafva hunnit dit i jemförelsevis sen tid, sedan 

 ifrågavarande isström afsmält så mycket, att en spridning längs 

 kusten blifvit möjlig. För öfrigt hänvisas i fråga om de vest- 

 liga typernas utbredning till kurvan sid. 19 och taflan 1. Den 

 senare torde i all synnerhet talande ådagalägga, att det vest- 

 liga elementet jemförelsevis sent invandrat till Grönland samt 

 på samma gång visa det fullkomligt oberättigade i påståendet, 

 att Danmarksstrsedet skulle utgöra en gräns för en »utpräglad» (!) 

 arktiskt-amerikansk flora på dess vestra sida! Det amerikanska 

 elementet i Sydgrönlands nutida vegetation begränsas 

 mot öster ej af Danmarksstraedet, utan af inlandsisen. 



Se vi vidare till de vestliga arternas utbredning efter 

 olika breddgrader, så framträder genast det sakförhållandet, 

 att största antalet vestliga typer i Grönland söder 

 om Melville Ba}* förekomma mellan 64° och 69°, eller 

 just på den sträcka, der Grönland är Amerika närmast. 

 Denna omständighet har för öfrigt redan blifvit påpekad af 



