36 NATHORST, DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



Att Island haft större utbredning mot nordvest är be- 

 visligt. De mägtiga basaltbäddar med mellanlagrade surtur- 

 brandslager, af hvilka nordvestbalfön består, äro liksom vid 

 östra kusten tvärt afskurna af hafvet, och Island visar sig 

 sålunda äfven här såsom rest af ett forntida fastland med 

 större utstäckning såväl mot nordvest som sydost (och äfven 

 åt andra sidor). Hur långt det sträckt sig mot nordvest, kan 

 man visserligen ännu icke säga, men skulle någon del af Grön- 

 lands ostkust mellan 66° och 70° bestå af samma basaltforma- 

 tion som Island, så kunde man med hög grad af sannolikhet 

 påstå, att landbryggan sträckt sig ända till Grönland. Om 

 en sådan landförbindelse existerat, så har man äfven antyd- 

 ningar om genom hvilka krafter den upphört. Såsom nemligen 

 Thoroddsen påpekat^), äro Breidifjord och Faxafjord att upp- 

 fatta såsom sänkningsområden, hvilka mellan brottlinier sjunkit 

 till djupet. Dessa sänkningar äro äldre, men att sådana ännu 

 pågå bevisas genom Islands vulkaner och jordskalf, i all 

 synnerhet efter Thoroddsens upptäckt af vulkanområdet vester 

 om Vatnajökull, hvilket utgör förbindelse mellan Heklaom- 

 rådet och vulkanerna i Odadahraun. Det synes nemligen efter 

 denna upptäckt vara föga tvifvelaktigt, att Islands vulkaner 

 äro ställda på koncentriska, bågformade brottlinier och att 

 området innanför dessa linier, i analogi med Siciliens och de 

 Lipariska öarnes sänkningsfält, utgör ett kretsformigt sänk- 

 ningsområde (en kittel) ^). Då nu Islands tertiära lavamassor 

 (basalterna) likaledes måste hafva frampressats genom sänk- 

 ningar, så hafva vi följaktligen ännu ett bevis, att härstädes 

 en storartad sänkning pågått ända sedan den tertiära tiden. 

 Det behöfver sålunda ej vara tal om någon »höjning» för att 

 landförbindelsen skall kunna hafva egt bestånd, tvärtom talar 

 allt för att den är att uppfatta såsom ödelagd genom sänkning 

 (naturligtvis i förening med erosion). Såsom analoga sänk- 

 ningar hänvisas till dem, som förorsakat Medelhafvets utvidg- 

 ning sedan pliocentiden ^) och der det gäller djup, i jemförelse 

 med hvilka djupen i Danmarksstraedet äro obetydliga. 



') Th. Thoroddsen, Vulkaner i det nordöstlige Island. Bihang till 

 K. Sv. Vet. Akad. Handl. Bd 14. Afd. II, n:o 5. 



*) Jemför A. G. Nathorst, Jordens historia efter M. Neumayrs »Erd- 

 geschichte» utarbetad med särskild hänsyn till Nordens urverld. Sid. 300. 

 Haft 4. Stockholm, 1890. 



') A. G. Nathoest, Jordens historia etc. sid. 291. 



