38 NATHORST, DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



tadt sin ohållbarhet märkligt nog blifvit omfattad af en 

 mängd anhängare. Jag tror för min del, att de s. k. 

 tillfälliga spridningsmedlen bland växterna äro de normala 

 och att särskildt vinden härvid har vida större betydelse 

 än man från åtskilliga håll antager '). I detta fall måste 

 jag helt och hållet ställa mig på Warmings sida. Men man 

 får derföre ej förbise, att en landförbindelse dock i 

 hög grad måste underlätta växternas spridning, och när 

 det gäller så stora afstånd som mellan Europa och Grönland, 

 så blefve den öfverensstämmelse, som mellan dessa länders 

 floror eger rum, dock betydligt lättare att förklara om en 

 forntida landförbindelse mellan dem kunde påvisas. Och ingen 

 lär väl heller vilja förneka, att denna öfverensstämmelse skulle 

 varit betydligt mindre, om icke Island med sin europeiska 

 flora legat Grönland så nära. 



Vi skola nu se till, hvilka de växtgeografiska skäl äro, 

 som af Warming anföras mot den antagna landförbindelsen. 

 Han anställer först jemförelse mellan Islands allmänna eller 

 temligen allmänna arter och Grönlands (I, sid. 186 — 189), der- 

 efter mellan Grönlands allmännare arter samt Islands (sid. 

 189 — 191). Såsom resultat af den förra jemförelsen anför 

 Warming, att af 112 arter, som äro allmänna på Island, felas 

 22 i Grönland, 16 äro der visserligen funna, »men yderst sjsel- 

 dent eller blöt paa et enkelt eller nogle faa Steder, fortrinsvis 

 i Sydgrönland»; »21 ere vel fundne oftere og över et större 

 Areal, men kunne dog naeppe kaldes almindeligc i Grönland»; 

 53 äro lika allmänna i båda länderna. Se vi nu till de 22 

 arter, som äro allmänna på Island men helt och hållet saknas 

 på Grönland, så finna vi bland dem sådana, om hvilka man 

 öfver hufvud taget ej utan vidare kan påstå, att de skulle 

 kunna uthärda Grönlands klimat. Sådana äro t. ex. Silene 

 maritima, Viola tricolor, Calliina vulgaris, Veronica ojjicinalis 

 och serpyllifola, Myosotis arvensis, Gentiana campestris och 

 Am,arella, Galium verum och silvestre, Luzula campestris. 

 Hvad särskildt Calluna angår, så skulle det vara intressant 



') Till de af Wakming anförda bevisen för vindens förmåga att föra 

 stoft (och sålunda frön), vill jag ej underlåta att tillfoga, att det under mina 

 ynglingaår inträffade, att stoftmoln fördes af vinden från Seeland öfver Öre- 

 sund till Alnarp, och detta till den mängd att uthängda tvättade kläder 

 blefvo smutsade. Dessa stoftskyar passerade delvis högt öfver stället, hvar- 

 före de helt visst fördes betydligt längre än bredden af Öresund angifver. 

 Det stoft, som kan föras 20 kilometer, kan naturligtvis lika väl föras 200. 



