BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAU. HANDL. BAND 16. AFD. III. \:0 6. 41 



MiNG (I, sid. 190) såsom resultat af sin jemförelse säger, att 

 »der er altsaa ogsaa en stor Maengde af Grönlands alminde- 

 liggte Planter, og netop de, som give Prneg og Karakter til 

 Vegetationen, mest amerikanske, f. Ex. Cassiope tetragona, 

 TJri/as integrifolia, Scuvlfraga triruspidata, som mangle aldeles i 

 Island», så skulle man följaktligen i stället för Island lika väl 

 kunna sätta danska OstOTönland norr om 63°, der ingen enda 

 af dessa arter förekommer. Jag tror mig med allt detta till- 

 räckligt hafva ådagalagt, att Wabming icke kunnat anföra 

 ett enda giltigt bevis, vare sig geologiskt ellerväxt- 

 geografiskt, mot den an tagna land för bin delsen mellan 

 Island och Grönland. Och om Island och Färöarne skola 

 vara växtgeografiska provinser af Europa (Warming I, sid. 

 176), så måste det samma äfven anses gälla för danska Ost- 

 grönland norr om 63°. 



Hvad som för närvarande isynnerhet gör hela frågan om 

 den forntida landförbindelsens postglaciala fortvaro så ytterst 

 svår att afgöra från växtgeografisk synpunkt, är den omstän- 

 digheten, att Grönlands ostkust är helt och hållet okänd just 

 under de breddgrader (66° — 70°), som närmast skulle berörts 

 af densamma. Om vegetationen derstädes veta vi följaktligen 

 intet, och sålunda ej heller, om der tillkomma några af de 

 isländska växter, som saknas i det öfriga Grönland. Längre 

 norrut på Grönlands ostkust tillkomma dock åtminstone två 

 sådana arter, nemligen Saxifraga Hirculus och Arxihis j^etrcea, 

 men att af ensamt dessa dragti' nåffra slutsatser vore naturlicrt- 

 vis oriktigt. Men äfven en annan omständighet gör spörsmålet 

 om den antagna landförbindelsens postglaciala betydelse svårt 

 att afgöra, den nemligen, att vi ej känna något om de i 

 Grönland herrskande olikheterna under de båda förnämsta ned- 

 isningarna. Att olikheter äfven i Grönlands isbetäckning då 

 måste hafva förefunnits, är väl sannolikt, enär de båda nedis- 

 ningarna återkomma såväl i Europa som i Amerika. Nu har 

 De Geer ådagalagt ^), att isdelarens läge i Skandinavien varit 

 olika Tinder dessa båda skeden, i det att den under den första 

 nedisningen legat betydligt vestligare än under den andra. 

 Det är sålunda möjligt, att liknande olikheter äfven varit 

 förhanden i Grönland, men derom vet man som sagdt för 

 närvarande intet. Då man sålunda icke ens känner något 



') G. De Geer, Om isdelarens läge under Skandinaviens begge nedis- 

 ningar. Geol. Fören. i Stockholm Förhandl. Bd 10. 1888. Sid. 195. 



