BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 6. 43 



om den förefunnits, i alla händelser ej kunnat haft så särdeles 

 stort inflytande på södra och vestra Grönlands vegetation, hvar- 

 före frågan om densamma numera synes mig vara af temligen 

 underordnad vigt. Mot densamma skulle tilläfventyrs äfven 

 kunna anföras fattigdomen på arter i danska Ostgrönlaud 

 (178, mot 318 på motsvarande breddgrader af vestkusten). 



Men om landförbindelsens tillvaro eller åtminstone betydelse 

 under den postglaciala tiden sålunda kan vara tvifvel under- 

 kastad, så synes mig detta deremot icke kunna vara fallet 

 med densamma under den preglaciala tiden. Tvärtom torde 

 en preglacial landförbindelse mellan Grönland och Europa, 

 lemna den enda nöjaktiga förklaringen öfver en af växtgeogra- 

 fiens gåtfullaste fråo;or, nemligen den arktiska florans cirkum- 

 polära utbredning. 



Vi hafva ofvan funnit, att största delen af de vestra ele- 

 menten i Grönlands flora måste antagas invandrade under den 

 postglaciala tiden och att så äfven måete anses vara fallet med 

 största delen af de östra. Likaledes måste man på grund af 

 växternas utbredning antagna detsamma för större delen af 

 öfriga arter. En del af dessa växter hafva kommit från vester, 

 en annan del deremot från öster. Vi hafva vidare sett, att 

 inlandsisen och de från densamma i hafvet utskjutande större 

 isströmmarne synas hafva utöfvat ett mycket vigtigt, om ock 

 ej alldeles oöfverstigligt, hinder för växternas utbredning långs 

 kusterna. Hade nu icke redan före den postglaciala tiden 

 den arktiska floran såväl i länderna öster som vester om Grön- 

 land haft en mängd gemensamma arter, så skulle naturligtvis 

 skilnaden mellan floran i östra och vestra Grönland vara be- 

 tydligt större än nu är fallet. Nu har deremot samma arter 

 kunnat invandra till Grönland såväl från öster som från vester, 

 och dessa arter äro cirkumpolära. Allt detta synes mig med 

 nödvändighet tala för, att den cirkumpolära arktiska floran 

 hade åtminstone till stor del nått sin cirkumpolära utbredning 

 redan före och vmder istiden. 



I sjelfva verket stämmer detta också med resultaten af 

 en rent teoretisk betraktelse af den arktiska florans uppkomst. 

 Låtom oss i fråga om denna tillse livad jag yttrat i »Polar- 

 forskningens bidrao- till forntidens växtgeografi»^). Efter att 



') Jag vill här särskildt framhålla, att sagda uppsats var tryckt långt före 

 Heers arbete om den nivala floran i Sweiz. Den skrefs vintern 1882 — 83, 

 och jag återsände sista korrekturet från Thurso i Skotland i maj sistnämnda år, 



