44 NATHORST, DEN GRÖNLANDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



hafva redogjort för de olika länder och bergskedjor, från hvilka 

 den arktiska Horan kan anses härstamma, har jag på sidan 

 283 sammanfattat denna framställning sålunda: 



»Enligt de åsigter, hvilka här uttalats, skulle den nuva- 

 rande arktiska vegetationen sålunda till hufvudsaklig del ut- 

 göras af afkomlingar af tertiärtidens alpina floror') inom olika 

 områden af den norra hemisferen. Ganska sannolikt har en 

 stor del deraf sitt ursprung i Grönland och en annan del i 

 Skandinavien, hvarjemte bidrag lemnats af Alperna och möj- 

 ligen Kaukasus. Ett af de vigtigaste centra för den i fråga 

 varande vegetationen synes likvisst, såsom ofvan påpekats, 

 hafva varit Altai och närbelägna bergskedjor i mellersta Asien, 

 under det att Rocky Mountains synas hafva varit den förnämsta 

 bildningshärden i Amerika. Huru växterna från alla dessa 

 områden under istiden slutligen kommit att ingå i den ark- 

 tiska floran är i det föregående angifvet och antydes dessutom 

 på bifogade karta (tafl. 11), der några af deras vandrings- 

 vägar blifvit i enlighet med ofvan lemnade framställning 

 särskildt utlagda». Slå vi vidare upp sid. 279, af samma ar- 

 bete så finna vi der följande uttalande: »Ett annat land, hvar- 

 ifrån man säkert kan antaga, att en del af den arktiska floran 

 utgått, är Grönland. Ostkusten af detta land hyser en mängd 

 höga berg, bland hvilka man t. o. m. observerat en höjd af 

 mer än 3,000 meter, och äfven i södra delen kunna bergen 

 vara ganska ansenliga. Då dessa berg derjemte sannolikt äro 

 temligen gamla, har man allt skäl att antaga, att de hyst en 

 alpin flora, hvilken under istiden drefs söder ut. Denna kan 

 dels hafva vandrat öfver landförbindelsen mellan Island, Fär- 

 öarne och Brittannien mot sydost, dels öfver Baffinsbay till 

 Norra Amerika. Möjligen härstamma de amerikanska element, 

 som finnas i Europas Alper, i verkligheten på detta sätt från 

 Grönland». Jag har således på tvenne ställen särskildt utpekat 



på väg till Grönland. Den skrefs och trycktes sålunda äfven före mitt eget 

 besök i Grönland och likaledes före utgifvandet af »Flora fossilis grönlau- 

 dica> andra delen och före Meddelelser om Grönland, Heft 5. 



') Såsom bekant har man hittills icke anfört några tertiära glacial- 

 växter om man undantager Betula alaskana Lesquekrux, hvars bestämning 

 måhända ej är fullt oomtvistelig. Tilläfventyrs har man dock att söka så- 

 dana i de småbladiga växter, som på sin tid antogos härröra från australiska 

 typer. I Saportas tillägg till floran vid Aix finnes beskrifven en Rims ma- 

 cilenta, hvars blad i hög grad erinra om Dryas. Utan att vilja fälla något 

 bestämdt uttalande, kan jag dock ej underlåta att framhålla möjligheten 

 deraf, att man vid en revision af tertiärtidens floror måhända äfven skall 

 finna åtskilliga alpina former. Saken förtjenar åtminstone undersökas. 



