46 NATHORST, DEN GRÖNLÄNDSKA VEGETATIONENS HISTORIA. 



redan, liksom förut på tal om Grönland såsom moderland för \ 

 en del glacialväxter, angifvit, att den mycket omordade land- 

 förbindelsen öfver Island och Färöarna äfven närmast före 

 istiden torde haft betydelse för glacialväxternas circumpolära 

 utbredning. »Denna karta», heter det nemligen, »är afsedd att 

 åskådliggöra dels den arktiskt-alpina florans nuvarande utbred- 

 ning, dels dess vandringar närmast före, under och efter is- 

 tiden». Och längre ned på samma sida: »Linierna (de röda) 

 äro egentligen afsedda att utmärka vandringarna under och 

 efter istiden, men de måste påtagligen till stor del på samma 

 gång äfven angifva huru vandringen skedde före densamma». 

 Emellertid har jag i samma uppsats i fråga om den grönländska 

 florans invandring antagit, att den forna landförbindelsen exi- 

 sterat ännu »vid allra första början af isens afsmältning» (sid. 

 289). Det är möjligt, att detta antagande var origtigt, i alla 

 händelser torde den glaciala florans circumpolära utbredning stå 

 i samband med en närmast före istiden och vid dennas 

 början existerande landförbindelse mellan Europa och Grön- 

 land, något som visserligen icke kan bevisas, men som dock 

 synes mig i hög grad sannolikt. 



När den temperaturnedsättning, som föranledde istiden, 

 böljade inträda och för Grönlands alpina pliocenflora skaff'ade 

 rum på låglandet, så skedde detta till en början vid högre 

 breddgrader. I samma mån som isens utbredning tilltog och 

 medeltemperaturen sjönk drefs denna flora söderut. Vid den 

 tid då inlandsisen på Grönland ännu icke sträckte sig söder 

 om 69°, måste naturligtvis en invandring till och från Island 

 i hög grad underlättas, om en landförbindelse med detta land 

 egde rum eller om kusterna åtminstone voro belägna så mycket 

 närmare hvarandra, som t. ex. de nuvarande kurvorna för 350 

 meters djup (se taflan 1). Island var då större och samman- 

 hängde öfver Färöarna med Europa. Samtidigt hade genom den 

 skandinaviska isens tilltagande utbredning den skandinaviska 

 alpina floran drifvits mot sydvest (kring Shetlandsöarna) och 

 blandats med de alpina elementen från Storbrittaniens berg. 

 Öfver Island och Färöarna kunde då en spridning af växter ega 

 rum åt ömse håll — från Grönland till Europa och tvärtom — 

 och likaså kunde de europeiskaväxterna fr ån Island ut- 

 breda sig tvärs öfver det då söder om 69° isfria G rönland 

 till DavisStrait samt öfver detta, liksom ännu tidigare öfver 

 Smith Sound, vesterut, under det att å andra sidan de skandi- 



